7 
v nestálosti dráždivosti nervu zvláště při dráždidlech minimálných, jež právě 
v uvedených pokusech brala se za základ srovnávání. Ale míním, že hlavní 
závada spočívá asi v methodě samé. Neboť se určuje přesně fysicky náboj 
kondensátora, jenž však fysiologicky nepůsobí, nýbrž výboj působí. Jest však 
otázka, zda určením náboje kondensátora jest i jeho výboj fysicky determinován. 
Výboj kondensátora není jednosměrný pohyb, jak se jeví při elektrickém proudu, 
nýbrž jest to oscillace. Oscillace výboje nezáleží však pouze na pojemnosti 
kondensátora a různosti potenciálu náboje, nýbrž i na tvaru, hmotě i uspo¬ 
řádání kondensátora, jak z výzkumů Helmhóltzových jest zjevno, a jak toho 
upotřebeno v pokusech Hertzových. Berou-li se tedy kondensátory různé 
pojemnosti, není tvar a průběh výboje, jenž právě fysiologicky působí, určen 
prostě jejich nábojem. Tyto okolnosti poukazují nás opět k elektrickému proudu 
jakožto podnětu přímo působícímu, jednosměrnému a zvláště v časovém prů¬ 
běhu stanovitelnému, spíše než oscillační pohyb výboje kondensátora. Třeba 
tu však methody, jež by dopouštěla proměnlivost a odměřování jednotlivých 
činitelů proudových, v čemž právě indukční přístroj du Bois-Reymondův ne¬ 
vyhovuje. 
Pokusil jsem se nalézti takovou methodu. Zde podávám její popis a vý¬ 
klad, přikládaje řadu experimentálných dokladů, přesnost methody té ukazu¬ 
jících. 7 
Základ této methody tvoří upotřebení elektrického proudu, povstalého 
magneto-elektro-indukcí. Pohybuje-li se magnet dané magnetické síly poblíž 
uzavřeného vodiče, povstane v tomto elektrický proud, trvající, pokud se 
magnet pohybuje. Energie proudu toho pochází ze živé síly pohybu magnetu, 
jež koná »indukční práci«. Intensita proudu toho, poměrná odchylce galvano- 
metru, závisí na magnetické síle magnetu a na induktivné mohutnosti vodiče; 
nezávisí však na rychlosti, kterou se magnet pohybuje; neboť zůstává od¬ 
chylka galvanometru stejná, ať jest pohyb magnetu pomalý nebo rychlý. Je-li 
intensita proudu poměrná množství elektřin)/ v pohyb uvedené, možno říci, že 
množství elektřiny záleží na síle magnetu a na vlastnostech vodiče (odporu), 
nezáleží však na rychlosti pohybu magnetu. Při daném magnetu a daném 
vodiči zůstává tedy množství elektřiny v pohyb uvedené stejné, ať jest rychlost 
pohybu magnetu jakákoliv. 
Na rychlosti pohybu magnetu závisí však časový průběh vývoje proudu 
ve vodiči; čím rychlejší pohyb magnetu, tím rychleji protéká též množství 
elektřiny, tím jest spád proudu, poměrný rozdílu elektrického potenciálu, větší. 
Elektromotorická síla magneto-elektro-indukce, působící různost elektrického 
potenciálu, jest dle Helmholtze a Thomsona poměrná »síle magnetu, délce 
vodiče a rychlosti pohybu«. Je-li magnet i vodič stále stejný, závisí různost 
potenciálu na rychlosti pohybu magnetu. 
7 Methoda ta byla předložena mezinárodnímu sjezdu fysiologů v Liěge, Bl. srpna 1892. 
III. 
