8 
Bereme-li tedy magnety různé magnetické síly a pohybujeme jimi poblíž 
daného vodiče různou rychlostí, měníme tak jednotlivé činitele indukovaného 
elektrického proudu navzájem nezávisle; zvláště pak jest nám možno promě- 
ňovati fysiologicky nej důležitějšího činitele, čas, ve kterém celý elektrický děj 
probíhá. 
V této úvaze vystupuje prospěšnost užití magneto-elektro-indukce pro sta¬ 
novený fysiologický problém. Skutečně pomýšlelo se už ode dávna na pří¬ 
slušnou methodu. Již du Bois-Reymond (Thier. El. I. 271) odvolává se na 
jevy fysiologické působivosti magneto-indukčních proudů; ďArsonval znova je 
vytýká: pohybuje-li se magnet cívkou s navinutým vodičem pomalu, jest 
pohyb svalu, jehož nerv uzavírá kruh vodiče, slabý; pohybuje-li se magnet 
rychle, jest pohyb silný. Jsou to však pokusy primitivné, nepřipouštějící přes¬ 
ného měření. 
V kommissi pro elektrofysiologii na mezinárodním kongressu elektriků 
v Paříži 1881 navrhl Joubert methodu modifikovanou Helmholtzem v ten 
způsob, aby se sdělil magnetu poblíž cívky s navinutým vodičem oscillační neb 
rotační pohyb, čímž by bylo snadno docíliti určitého tvaru křivky intensity 
indukovaného proudu. Než v kommissi samé učiněny již napřed proti tomu 
námitky, tak že zůstalo při pouhém projektu. 8 
Fysiologickou působivost magneto-indukčních proudů zkoumal v novější 
době Grútzner, 9 užívaje Stohrerova magneto-induktoria, avšak směr výzkumu 
toho nedotýká se přímo problému tuto stanoveného, nýbrž otázek jiné, zvláště 
elektrotonické povahy. Později zkoumal Schott 10 působení magneto-indukčních 
proudů, vyvozených Grutznerovou »elektrickou sirénou«, na pomalu a rychle 
se ztahující svaly, s výsledkem, že pomalé svaly dráždí se více pomalým vý¬ 
vojem magneto-indukčního proudu, kdežto rychlé svaly reagujou jen na rychlý 
průběh proudu. Tyto výzkumy dotýkají se našeho problému jen nepřímo; 
není též upotřebená methoda k jeho luštění způsobilá. 
Při methodě způsobilé k luštění stanoveného problému dlužno, jak jsme 
viděli, měniti a odměřovati sílu magnetu a rychlost jeho pohybu cívkou s na¬ 
vinutým vodičem. První požadavek jest snadno splniti; třeba pouze střídati 
magnety různé magnetické síly. Možno docíliti magnetů docela stálých, * 11 tak 
že obava kommisse pro elektrofysiologii z r. 1881, vyslovená proti projektu 
Joubertovu, že by proměnlivost síly magnetu mohla býti zdrojem omylů, není 
závažná. Obtížnější jest však požadavek druhý, měniti a odměřovati rychlost 
pohybu magnetu skrze cívku. Na obtíži té uvázly dosavadní projekty, zvláště 
též projekt Joubertův. 
Tomuto požadavku vyhověl jsem upotřebením Atwoodova padostroje. 
Obraz I. v příloze představuje celkový přehled přístroje toho. 12 Magnet ulo¬ 
žený v mosazném pouzdru, vážícím i s magnetem vždy 150 gr, jest přes kladku 
8 Archiv du Bois-Reymond 1884 p. 67. 
9 Pfliigers Archiv, 41, p. 246, 1887. 
10 Pflúgers Archiv, 48, p. 854, 1891. 
11 Strouhal, Ocel etc. p. 206. 
12 Přístroj byl zhotoven mechanikem fysiologického ústavu p. J. Vránou. 
III. 
