13 
Trvání okamžiku toho, a tudíž i trvání vyříznuté části indukované vlny 
elektrické, jest dáno rychlostí otočení kotouče K, jež se dá perem říditi, a 
délkou isolační vložky ž, jež jsou na obvodu kotouče 4 o různé délce, tak že 
možno dle libosti kterékoliv užiti. Doba trvání řečeného okamžiku jest tedy 
libovolně proměnlivá, a nutno-li, i měřitelná. 
Výsledek tohoto upotřebení rheotomu jest nejen fysiologicky, nýbrž 
i fysikálně důležitý. Neboť tím způsobem možno z indukované elektrické vlny 
O—O' (obr. 3. v textu) vytnouti postupně část po části, schematicky hrubě 
na př. 1 2ab, pak 2 3 bc atd., a vrhnouti každou zvlášť do nervu, a hned na 
to třeba — do galvanometru. 
Okamžik trvání tak vyříznuté části proudu jest velmi krátký, pokud totiž 
při otočení kotouče K pero p isolační vložky ž se dotýká. Při stejné rych¬ 
losti kotouče i stejné délce vložky i jest tento okamžik vždy stejně dlouhý. 
Působení tohoto okamžitého proudu na galvanometr nelze tedy posuzovati 
jako působení proudu stálého, kde z odchylky galvanometru lze intensitu 
proudu ustanoviti. Tu dlužno užiti methody balistické. Magnet galvanometru 
dostane totiž okamžitým proudem náraz, jenž jej přivede u výchvěj trvající 
mnohem déle, než trval sám náraz; odchylka nevyjadřuje tedy intensitu proudu. 
Avšak jest patrno, že odchylka bude tím větší, čím větší bude intensita oka¬ 
mžitého proudu, předpokládajíc stejnou dobu trvání. Zvláštním přizpůsobením 
rozměrů lze seříditi galvanometr balistický, kde z odchylky střelky náhlým 
nárazem způsobené intensita proudu stanoviti se dá. Jde-li o pouhé relativné 
hodnoty, možno z velikosti odchylky souditi na poměrnou intensitu proudu. 
Užil jsem v tomto pokusu ďArsonvalovy modifikace Wiedemannovy bussoly, 
jež dle Hospitaliera 14 jest zcela způsobilá k měření balistickému. 
Vytneme-li tedy rheotomem z elektrické vlny indukované pádem magnetu 
postupně část po části, a vrhneme ji jednou do nervu a hned na to do 
galvanometru, obdržíme zkrácení svalu, představující velikost podráždění nervu, 
a hned na to poměrnou intensitu té části proudu, jež podráždění to způsobila. 
14 Hospitalier, Énergie électrique, Paris 1890, 
III. 
