9 
padá zejmena následující okolnosť, která dosvědčuje, že tato individua nelze 
považovati za zástupce druhu A. Vindobonensis , nýbrž že třeba zařaditi je 
k druhu A. transsilvanicus, a sice jednak proto, že kalichy druhu A. Vindo¬ 
bonensis ze všech mi dosud známých miocaenních lokalit, ať již dolnorakou- 
ských, jiho-, západo- anebo severozápadomoravských, souhlasí úplně v roz¬ 
měrech a v počtu sept, jednak že hlavní rozvoj, vytčený množstvím indivi- 
duelním, druhu tohoto spadá do oblasti jílu se zvířenou badenskou, kdežto zase 
ve slínech facies litavského vápence je velice řídký. Pravý toho opak poskytuje 
druh A. trans silv anicus. On jest poměrně hojný ve slínech bathy metricky 
vyšších niveaux, kdežto naproti tomu přichází v jílu toliko porůznu v ojedi¬ 
nělých individuích, obyčejně malých, poněkud větších než praví zástupci druhu 
A. Vindobonensis. 
Kdyby bylo opravdu správné, jak na první pohled býti se zdá, že malé 
kalichy, o něž tuto běží, jsou poněkud vzrostlejší jedinci druhu A. Vindobonensis 
a že tento druh dosáhl ve slínech litavského vápence větších rozměrů, pak 
zajisté zůstalo by nevysvětlitelno, proč vždy jisté kalichy a ne všechny do¬ 
sahují tu větších, tu menších rozměrů a proč v jílech převládají kalichy 
rozměrů nepatrných, kdežto zase ve slínech nacházejí se kalichy veliké. 
Jako další doklad pro správnosť názoru, že kalichy v jílech se vyskytující, 
jež se vyznačují dříve uvedenými vlastnostmi, přísluší druhu A. ti'ans silv anicus, 
svědčí ráz septálního apparátu. Podrobíme-li tento zevrubnému prozkumu, po¬ 
známe záhy, že počet příček obou tuto uvedených druhů: A. Vindobonensis 
a A. trans silv anicus souvisí těsně s velikostí kalichů a že intensita vzrůstu kalichu 
u tohoto druhu je odchylná od oné druhu onoho. 
Vyobrazil jsem na tab. I. obr. 3. dvě individua z jílu badenského v při¬ 
rozené velikosti za tím účelem, aby byl přesně znázorněn rozdíl druhů těchto 
a doplněn obraz nastíněný A. R. Reussem. 
Zachovalosť předloženého materiálu z badenského jílu jest opravdu skvostná, 
zejmena pokud se sept a osy týče, lze ji označiti výtečnou. Toliko hrot kalichu 
jest poněkud poškozen. 
Naleziště: Dle prof. A. E. Reusse vyskytuje se tento druh v lapugyském 
slinu dosti zhusta; jako další naleziště jest zaznamenati: jíl badenský (2 exempl.); 
boračský, lomničský, drnovický a jaroměřický na Moravě. 
Ceratotrochus E. H. 
Ceratotrochus cylindriformis nov. spec. 
Tab. I. vzor 2. a - c. 
Kalich malý, štíhlý, 8 mm vysoký, válcovitý, místy zaškrcený, uprostřed 
slabě prohnutý, toliko v dolní části zúžený a hákovitě zahnutý. Přirůstal 
malinkou ploškou. 
Stěna tenká, ku spodině ztlustlá. Její povrch zdobí 28 žeber stejně širo¬ 
kých, úplně plochých, k basi se zužujících, pokrytých řadou zrnéček toliko 
pod zvětšujícím sklem viditelných, maličkých, ostře ohraničených. Brázdy 
VII. 
