12 
1872. Turbinolia multispina Reuss. Die foss. Korali des oest.-ung. Miocaens, 
pag. 223, Taf. IV, Fig. 5. 
Vyskytuje se zároveň s druhem C. multispinosus toliko tam častěji, kde 
tento těší se velkému množství individuelnímu. Ojediněle přichází velice zřídka. 
Jeho oblastí je jíl hlubokého moře, uložený poblíž pobřeží. Za týchž poměrů po¬ 
znal jsem ho netoliko na některých lokalitách vnitrovídeňské pánve, ale i v jílu 
walbersdorfském a v jílu boračském, kde všude jeho kalichy dorůstají stejných 
rozměrů a vyznačují se shodnými vlastnostmi septálního apparátu i vnější stěny 
kališné. Pokud se týče zachovalosti zde uvedených kalichů walbersdorfského 
jílu, třeba dodati, že jest až na některé nepatrné výjimky znamenitá. 
Naleziště: Prof. A. E. Reuss uvádí tento druh z jílu móllersdorfského, od 
Niederleisu, z okolí porzteichského, forchtenavského a rohrbachského. Jako jeho 
nové naleziště sluší zaznamenati mimo Walbersdorf v Uhrách, Borač a Lom- 
ničku na Moravě. Z italských miocaenních usazenin znám je z okolí torton- 
ského a od Castellarquarto. 
Ceratotrochus multispinosus M. Edwards et Haime. 
1831. Caryophyllia aculeata Bronn. Ital. Tertiárgeb. pag. 135. 
1837. Turbinolia multispina Michelotti. Spec. zooph. diluv. pag. 71, Tab. II, 
Fig. 9. 
1841—47. Turbinola multispina Michelin. Inconogr. zooph. pag. 42, Tab. XI, 
Fig. 5. 
1846—48. Ceratotrochus aculeatus Bronn. Lethea, 3. Aufl. III, pag. 312. 
1848. » multiserialis M. Edwards et Haime. Ann. des sc. nat. 
3. sér. tom. IX, pag. 249. — Histor. nat. des corall. II, pag. 73. 
1872. Ceratotrochus multiserialis Reus. Die foss. Korali, des oest.-ungar. 
Miocaens, pag. 224, Taf. IV, Fig. 6, 7; Taf. XIX, Fig. 8. 
Již Th . Fuchsp ) E". Toul a p) R. Hoernesp) zejmena E. Kittl 3 4 5 6 ) poznali 
značnou bohatost tohoto druhu v jílu walbersdorfském. I materiál poslední, 
skoupený a sebraný panem dvorním radou D. Sturem v tamní první cihelně, 
je toho pádným důkazem. Walbersdorfská individua druhu tohoto nerozezná¬ 
vají se ničím od oněch boračského jílu a jsou shodná s polyparii jiných lokalit, 
jak dolnorakouských, tak i uherských a sedmihradských. Od italských liší 
se menšími rozměry kalichu a slabší stěnou. Jinak i s těmito souhlasí, zejmena 
pokud se týče uspořádání vnějších příček a poměru těchto ku ose. 
K popisu Reussovu budiž připomenuto, že výška kalichu kolíbá se mezi 
10—17 mm , že kalichy pokryty jsou obyčejně štíhlými, ztlustlými epitheliálními 
3 ) Th. Fuchs. Ober den marinen Tegel von Walbersdorf mit Pecten denudatus. Ver- 
handl. d. k. k. geolog. Reichs-Anst. 1884, pag. 373. 
4 ) T. Toulá. Ob. d. marinen Tegel von Walbersdorf bei Mattersdorf in Ungarn. Ver- 
handl. d. k. k. geolog. Reichs-Anst. 1885, pag. 245. 
5 ) E. Kittl. Ober den miocaenen Tegel von Walbersdorf. Annal. d. k. k. Hofmuseums 
1886, I. svaz. 
6 ) R. Hdmes. Versteinerungen aus dem mioceanen Tegel von Walbersdorf. Verhandl. 
der k. k. geolog. Reichsanst. 1891, pag. 131 
VII. 
