7 
granulosa úplně již zničena v celém okalí vajíčka, v částech pak vzdálenějších 
jest něco epithelu tohoto folikulu zachováno, nelze však viděti v tomto případě 
žádnou známku chromatolysis, spíše se pochod mizení epithelu podobá zde 
onomu, jak zmínil jsem se o něm na str. 14. českého a na str. 18. německého 
pojednání. Jest zajímavým, že právě v tomto folikulu, chromatolysis neukazu¬ 
jícím, též buňka vaječná značně nepravidelně se dělí. Není tomu však vždy 
tak, že takové nepravidelné dělení buňky vaječné vždy vázáno by bylo na 
jiný typus mizení epithelu folikulu, než jest onen s chromatolysis. 
Všimneme-li si blíže postupu dělení se buňky vaječné za těchto okol¬ 
ností, totiž bez oplození v ovariu samém, tu neujde nám v četných přípa¬ 
dech zvláštní pravidelnost dělení tohoto, upomínající na udání různých autorů, 
zkoumavších dělení oplozených buněk vaječných u ssavců. Na inaequální 
v. Benedenem zastávaný typus pro králíka upomíná buňka v obr. 4. Obr. 2. 
a 5. ukazují na typus primordiální, ač obr. 6. bylo by lze i tak značití, že 
jest zde značné přichýlení ku přechodu ku typu inaequálnímu. Možno ovšem 
i o onom typu v. Benedenem popsaném říci, že více se kloní ku tvaru primor- 
diálnímu než ku typickému inaequálnímu. Lze mnohdy nepatrné takové úchylky 
u stejného druhu tvorů pozorovati, jak viděl jsem ku př. na vajíčkách ascidií. 
Jednotlivé segmenty mají úplně charakter buněk; jádro jejich chová se jako 
jádra buněk vaječných a možno, jak z obr. 3. viděti lze, dokázati po re- 
agenciích i sítivo v jádře, podobné onomu u mladších buněk vaječných a 
nukleolus, či ve smyslu Hertwigově barvící se skvrnu jádrovou. Toto chování 
se jádra po reagenciích ukazuje s velkou pravděpodobností na stejnou neb 
velice podobnou skladbu obojích ve stavu živém. 
V obr. 5., kde vytvořeno velké množství segmentů, lze i dutinu mezi 
nimi pozorovati, jako by se jednalo o tvar blastuly neb snad až gastruly. 
Tento poslední tvar neodpovídá nálezům známým u ssavců, nýbrž upomíná, 
ano až shoduje se s nálezy u nižších tvorů. Nález tohoto pravidelného dělení 
buňky vaječné jest z ohledu morfologického značně důležitý. Že skutečně se 
jedná o dělení buňky, viděti již z toho, že v jednotlivých segmentech lze vi¬ 
děti jádra úplně normálního vzezření, jak již nahoře jsem podotknul, a dále 
ještě to, že často nalézáme i jednotlivé segmenty mezi sebou stejné, jak z při¬ 
ložených obrazů viděti lze. Důležitým jest dále i to, že buňka vaječná jest 
schopná děliti se i tehdy, kdy značně již jest vyvinuta, kdy blízka jest neb do¬ 
stoupila stupně zralosti a kdy plasma její chová již značné množství deuto- 
plasmatu. 
Toto uložení deutoplasmatu či částeček žloutku v plasma buňky vaječné 
značně oslabuje schopnost dělení se a vysvětluje tímto způsobem Waldeyer ,u 
povstávání rýhování inaequálního až i diskoidálního z původního primordiálního. 
Dlužno si představiti, že prostupování rýhy plasmatem čistým bude daleko 
rychlejší, než plasmatem, v němž uloženy jsou částečky se nedělící. Jest taktéž 
za všech okolností viděti, že jádro při dělení zvláštních změn doznává, v nichž 
pohyb utvářených částek jádra hlavně chromatické hmoty jest zřejmým, ulo- 
10 Waldeyer: Archiblast und Parablast. Arch. f. mikr. Anat. Vol. 22. 1883. 
8. 
