5 
lze rovnici (2) vyjádřiti 
(3) E = A sin (co / —j— B) . 
Rovnice tato vyjadřuje, že výslední spád ve svorkách cívky mění se har¬ 
monicky. Amplituda této změny 
(4) a =v [whk^čť r ■ 
Měna pak spádu výsledního jest vzhledem na měnu skutečného proudu, 
závity cívky procházejícího, pošinuta o úhel B , jehož hodnota vypočte se 
z rovnice 
( 5 ) ‘8 B = . 
Geometricky lze výsledky tyto zobraziti trojúhelníkem pravoúhlým (obr. 1.), 
v němž přepona zobrazuje výslední spád ve svorkách cívky a odvěsny oba 
spády, vznikající odporem a indukcí v cívce; 
Uhel B značí pošinutí měny výsledního 
spádu vzhledem na spád odporem vzniklý. 
Induktivní a odporový spád stojí na sobě 
kolmo, jsou v případě tomto dle běžného 
výrazu v quadratuře. Dělíme-li v rovnici (4) 
amplitudu výsledního spádu A na amplitudu 
skutečné intensity, obdržíme výslední odpor 
cívky R 
-4- = R = Vr 2 +(Zco) 2 . 
t 0 
Výslední tento odpor skládá se ze dvou odporů, z odporu skutečného r, 
z tak zvaného odporu ohmového, a z odporu zdánlivého, induktivního, násled¬ 
kem indukce vznikajícího. Oba tyto odpory jsou opět v quadratuře a lze tedy 
výslední odpor podobným trojúhelníkem pravoúhlým zobraziti, jako výslední 
spád ve svorkách cívky. Naznačíme-li amplitudu výsledního spádu e Q) bude 
i - . Jo _ 
0 y^+c ^) 2 
a výslední cívkou procházející proud vyjádří se 
e n 
i* = sin co t . 
\r*+{L<Š)* 
Jelikož při pokusech následujících toliko intensita proudu závity cívky 
procházející se měnila, a odpor cívky se neměnil, jelikož i koeficient vlastní 
indukce L } jak výše dovoženo bylo, v případě tomto jest hodnotou stálou, 
a jelikož induktor stroje stále stejnou rychlostí se otáčel, tedy i co se neměnilo, 
c 
Oór.l. 
XI. 
