11 
i jádra železného. M’ pak obsahuje momenty pouhého jádra železného, vypo¬ 
čtené způsobem svrchu vytknutým. Sloupec J obsahuje intensitu magnetickou, 
vypočtenou pro jednotku objemovou. Objem vypočtený z rozměrů tyče rovnal 
se — 1848*3 cm 3 . 
Výsledky tyto experimentální, v předcházejících tabulkách snesené, zobra¬ 
zeny jsou i graficky v přiloženém diagramu (tab. I.). Na osu X naneseny jsou 
intensity cívkou procházejícího proudu a na osu Y příslušné momenty, a sice 
v měřítku v diagramu naznačeném. 
Křivka M x zobrazuje momenty magnetické pouhé cívky. Křivka zobra¬ 
zuje výslední momenty magnetické spirály a jádra železného, křivka M\ mo¬ 
menty magnetické pouhého jádra železného. Křivka M 3 zobrazuje opětně vý¬ 
slední momenty magnetické cívky se svazkem drátů železných a křivka M' 3 
momenty magnetické pouhého svazku železného. 
Z grafického tohoto zobrazení jakož i z hodnot v tabulkách snesených jde 
na jevo, že momenty magnetické pouhé cívky rostou přímoúměrně s inten¬ 
sitou procházejícího proudu. Největší intensita procházejícího proudu dostoupla 
hodnoty 27 ampérů. Prohlédáme-li ku křivkám, které zobrazují momenty magne¬ 
tické cívky se svazkem drátů železných neb ku cívce s plným jádrem železným, 
seznáme, že při pokusech těchto překročena byla mez, až po kterou moment 
magnetický roste v přímém poměru s intensitou proudu magnetisujícího. 
Z průběhu těchto křivek lze bezpečně vyvoditi, že momenty magnetické 
v těchto případech rostou v přímém poměru s intensitou magnetisujícího proudu, 
nepřekročí-li hodnotu 20 amp. jednotek. Jelikož při pokusech ani tato míra 
dovršena nebyla, lze v následujících vývodech theoretických předpokládati, že 
moment magnetický a tím i počet silokřivek v přímém poměru roste s inten¬ 
sitou procházejícího proudu. Můžeme tedy při pokusech následujících předpo¬ 
kládati, že tak zvaný koeficient vlastní indukce jest hodnotou stálou jako při 
pokusech s pouhou cívkou. 
Provedeme-li podobnou řadu pokusů s cívkou se svazkem drátů železných 
a s cívkou s plným železem, můžeme zvoliti ty samé podmínky elektrické, jaké 
jsme při pokusech s pouhou cívkou předpokládali. Vedeme-li cívkou proud har¬ 
monický stále stejné periody, a sice v mezích, ve kterých koeficient vlastní in¬ 
dukce lze pokládati za stálý v obou případech, nebudou přece úkazy v obou 
případech stejné, jelikož při pokusech s pouhou cívkou magnetické pole peri¬ 
odicky se mění v prostředí vzduchovém, kdežto v případě druhém mění se 
magnetické pole v prostředí, které vyplněno jest dráty železnými neb plným 
jádrem železným. Magnetické silokřivky probíhají v případě prvém prostředím 
vzduchovým, kdežto v případě druhém prostředím, které se zaměňuje změnou 
magnetického pole. 
Při magnetování molekuly železa dle Webra určitým směrem se uspořádají. 
Jelikož střídavým proudem magnetování periodicky se mění, bude i změna 
molekul periodicky se měniti. Tato periodická změna polohy molekul pevného 
tělesa, spotřebuje určitou část energie proudové, jelikož se určitá síla, kterou 
molekuly ve své poloze setrvávají, překonává. Proud tedy koná práci nejen 
XI. 
