19 
Sloupec R obsahuje celkový odpor v cívce, který z odporu skutečného 
a z odporu zdánlivého se skládá. Odpory tyto vypočteme, dělíme-li amplitudu 
celého spádu na amplitudu skutečného proudu, který závity cívky prochází, 
jak v dřívějším rozboru theoretickém uvedeno bylo 
A\ 
= ^- — + = R 
Sloupec q obsahuje skutečný odpor, který opět z odporu ohmového a z od¬ 
poru mimo obvod proudový se skládá. Jak již v rozboru theoretickém dovoženo, 
lze celou práci mezi svorkami cívky konanou vyjádřiti 
w 
e n I 
0 0 cos B 
Li 
o l 
kdež q , jak výše dovoženo, ze dvou sčítanců z odporu ohmového cívky a z od¬ 
poru mimo obvod proudový se skládá, vypočte se tedy q ze vzorce 
w 
tedy z hodnot pokusem nalezených. Odečteme-li od těchto hodnot ohmový 
odpor závitů cívky, obdržíme aequivalentní odpor za práci, která se mimo 
obvod proudový koná h. 
Jelikož pokusy právě uvedené provedeny byly za podmínek, které jsme 
předem při svrchu uvedeném rozboru theoretickém položili, t. j. proud, který 
do cívky vedeme, mění se harmonicky a perioda jeho jest stálá a procházející 
intensita proudu nachází se v mezích, ve kterých, jak z pokusů dovoženo, 
moment magnetický přímo úměrný jest s proudem magnetisujícím, tedy i L x 
constantní, lze výsledky theoretické s výsledky experimentálními srovnati. Na- 
neseme-li na osu X měřené intensity i' s a na osy Y měřené celkové spády A' s 
a spojíme-li body takto obdržené mezi sebou, obdržíme přibližně přímku, která 
počátečným bodem souřadnic neprochází (viz diagr. tab. II. a). Jelikož poměr 
ordinátu k abscisse měří celkový odpor, jest zřejmo, že odpor tento není 
stálý. Rovnice onu přímku přibližně vyjadřující jest 
A' s = 9*2*'*+29 , 
kterážto závislost při svrchu uvedeném rozboru theoretickém se předpokládala. 
Celkové odpory vypočteme tedy ze vzorce 
A' 
Í’s 
R = 9-2 + 4^- 
Z rovnice této jde, že odpory celkové s rostoucí intensitou ubývají, což s hodno¬ 
tami v tabulce předcházející ve sloupci R snesenými se shoduje. — Přihléd- 
neme-li ke vzorci, který jsme v theoretickém rozboru pro celkový odpor 
stanovili 
R == y (Zjco) 2 -^ 2rL l co sin Ů] , 
a uvážíme-li, že r ohmový odpor a co úhlová rychlost periodické měny při 
pokusech se neměnily a Z, na základě měření s proudem stejnosměrným za 
stálou hodnotu možno pokládati, lze si ubývání celkového tohoto odporu vysvě- 
tliti ubýváním d. Rostoucí intensitou ubývá rozdílu měny mezi magnetisující 
2 * 
XI 
