21 
přeměniti v následující 
H=k.A. — sin d . 
a 
Jelikož dle podmínek Steinmetze 
A = V B , 
bude 
H=x(B* — pB) sin $ . 
Ze vzorce toho lze, jelikož, jak výše experimentálně dovoženo bylo, z' ó' 
s rostoucí amplitudou ubývá, seznati, že hysteresis neroste v poměru čtverečném 
s maximálním počtem silokřivek. 
Rozbor theoretické úvahy a experimentálních výsledků. 
V theoretické úvaze předcházející předpokládali jsme, že stav magnetický 
vzhledem na sílu magnetisující jest opožděn. V podmínce této ovšem není 
vyslovena příčina, pro kterou opoždění toto se děje. Na základě pokusů, které 
za příčinou vyšetření tak zvané hysteresis konány byly, lze bezpečně tvrditi, 
že podmínka tato experimentálně dovožena byla. Jaký však jest další průběh 
tohoto opožděného stavu magnetického, dosud pokusem vyšetřeno nebylo. 
V úvaze naší theoretické předpokládá se, že opožděný stav magnetický 
probíhá harmonicky. V rovnici stanovené 
di x 
dt 
obsahuje symbol It -— J podmínku opoždění, jelikož i t mění se harmonicky 
a dle podmínky naší jest b x stav magnetický přímoúměrný, t\ proudem magne- 
tisujícím, bude i 
. di x 
d t 
změnou harmonickou. 
Na základě pokusů svrchu uvedených bude nám možno dovoditi, vyho- 
víme-li podmínkám, které při pokusech šetřeny byly, že stav magnetický pro¬ 
bíhá skutečně harmonicky. Současně bude nám možno blíže poznati stav, který 
hysteresis se zove, a sice po stránce negativní i positivní. 
Již Warburg, který jak známo první opoždění stavu magnetického vzhledem 
na sílu magnetisující pozoroval, vysvětluje také opoždění toto, a sice třením 
mechanickým, a také analogii tu šířeji rozkládá. Podobně i Ewing, 1 ) který 
tento zvláštní stav magnetický »hysteresis« nazval, soudil na základě svých 
četných pokusů, že molekuly, otáčejíce se magnetisováním, musí překoná- 
vati tření — podobné tření pevných těles. — Když odpor ten byl překonán, 
pak molekuly se teprv otáčejí, avšak z dalších svých úvah soudí, že na základě 
jeho pokusů otázka tato platně rozřešena není. Chceme v následujícím roz¬ 
boru na základě pokusů vlastních a jiných k řešení záhadné otázky této 
přispěti. 
') Ewing, Phil. Trans. 1886 p. 526. 
XI. 
