26 
celého spádu na amplitudu skutečného proudů, který závity cívky prochází. 
Sloupec o obsahuje skutečný odpor, který opět z odporu ohmového a z od¬ 
poru mimo obvod proudový se skládá. Odečteme-li od skutečného odporu 
tohoto odpor ohmový, obdržíme odpor mimo obvod proudový h. 
Jelikož pokusy právě uvedené provedeny byly za podmínek, které jsme 
při rozboru theoretickém za základ položili, totiž proud do cívky vedený mění 
se harmonicky, perioda jest stálá a moment magnetický přímoúměrný jest 
s intensitou proudu, tedy L x konstantní, lze výsledky theoretické opětně srovnati 
s výsledky experimentálními. Naneseme na osu X opět měřené intensity i' s 
a na Y měřené celkové spády a sice jak pro intensity vstoupající tak i pro 
intensity ubývající, seznáme, že hodnoty sestupné nesplynou s hodnotami 
stoupajícími, ale jsou celkem těchto větší (viz tab. III.). Kdybychom vyhledali 
si přímky, které by těmto pokusům nejlépe přiléhaly, tu obdržíme pro hodnoty 
stoupající rovnici 
A\ = 6-25 i r s + 10 , 
a pro hodnoty sestupné: 
A' s = 6 *+ 14 . 
Pti této příležitosti budiž podotknuto, že při pokusech se svazkem drátů 
železných provedena byla podobná řada pokusů, avšak hodnoty při vzrůstající 
a klesající intensitě procházejícího proudu se téměř kryly. Při pokuse však 
s plným železem hodnoty tyto se značně liší. Ať již rovnice prvé při stoupa¬ 
jících intensitách neb rovnice druhé při ubývajících intensitách za základ ku 
výpočtu celkových odporů použijeme, vždy shledáme, že celkové odpory tyto 
s rostoucí intensitou ubývají. Jelikož, jak již dříve uvedeno, lze toto ubývání 
celkového odporu vysvětliti ubýváním rozdílu měny mezi silou magnetisující 
a stavem magnetickým. V theoretickém rozboru seznali jsme, že 
q = r -(- L 1 co sin d , 
kdež q skutečný odpor značí, r odpor ohmový a Z, oj sin Ó odpor mimo obvod 
proudový. Jak z tabulky na jevo jde, jest ubývání odporu celkového a odporu 
skutečného s rostoucí intensitou zcela patrné. Podobně ubývá i odporu mimo 
obvod proudový s rostoucí intensitou. Ubývání těchto odporů s rostoucí inten¬ 
sitou jeví se nám tu zřejmě v obou případech, ať tu postupujeme od nejmenší 
intensity k největší neb opačně. Na tuto okolnost bylo třeba hlavně z násle¬ 
dujícího důvodu upozorniti. 
Jak ze sloupce t v tabulce na jevo jde, otepluje se značně válec železný 
prací elektrickou, která se mimo obvod proudový koná, teplota rychle stoupá. 
Oteplením však elektrický odpor válce železného stává se větším, lze tedy 
očekávati, že práce mimo obvod proudový bude menší, jelikož Foucaultové 
proudy, které v tomto případě v značné intensitě vznikají, se seslabí a tedy 
tím odpor mimo obvod proudový se zmenší. Teplota na konci válce měřená 
vystoupla během pokusů se vzrůstající intensitou od 16° C —57° C. Při opačném 
pochodu postupováno bylo od větších intensit k intensitám menším, a kdy 
teplota ještě od 57° C stoupla na 82‘5° U, lze pozorovati zcela přesně, že odpory 
tyto s ubývající intensitou opět rostou. Nelze tedy tuto změnu přičítati sekun- 
IX. 
