29 
a tedy 
A _A+AA1 
*'•* ~ ' 
Naneseme-li na osu X čtverce vložených odporů a na osu Y zvratné hod¬ 
noty —a spojíme-li body takto sestrojené, shledáme, že leží na přímce, 
2 s 
je-li změna proudu jednoduše harmonickou. Z rovnice této přímky, vyjádříme-li 
ji ve formě 
y = ax -[- b , 
lze konstanty a i b určiti, z kterých pak stanovíme L x co společný koeficient 
vlastní indukce celého obvodu proudového. 
Chceme nyní pojednati o případu, kdy do vnějšího vedení vložíme cívku 
s jádrem železným, ve kterémžto případě, jak nahoře dovoženo bylo, síly elek¬ 
trické také mimo obvod proudový v poli magnetickém cívky této práci konají; 
a určíme opětně změnu intensity procházejícího proudu, a výslední koeficient 
vlastní indukce v celém obvodu proudovém. 
Budiž opět vyjádřena periodická změna proudu obvodem procházejícího 
rovnicí 
(1) í x — i 0 sin w t , 
kdež opět z 0 amplitudu proudu značí a w = 
2 n 
T 
značí-li T periodu. 
Výslední síla elektromotorická v celém obvodu proudovém 
h — e x -(- ť? 2 , 
kdež opět spád elektrický následkem ohmového odporu značí. Je-li r odpor 
celého obvodu proudového, bude 
*i = r h ; 
e 2 značí spád následkem vnitřní indukce. V případě tomto vzniká indukce 
v induktoru stroje a ve vložené cívce. Chceme opětně předpokládati, že počet 
silokřivek v cívkách jest přímoúměrný s intensitou procházející. V případě 
takovém budou koeficienty vlastní indukce jak induktoru L tak i vložené 
cívky L x hodnotami stálými. 
V cívce s jádrem železným nastane opoždění stavu magnetického vzhledem 
na intensitu proudu procházejícího, což označíme symbolickým způsobem, jak 
nahoře bylo ukázáno. Bude tedy vnitřní síla elektromotorická v obvodu prou¬ 
dovém 
kdež - značí opoždění stavu magnetického vzhledem na sílu magnetisující. 
Výslední síla elektromotorická v celém obvodu proudovém 
(2) 
XI. 
