31 
a z odporu mimo obvod proudový Zj^sinď. Následkem opoždění stavu 
magnetického vzhledem na proud procházející zvětší se odpor skutečný. 
Výslední koeficient vlastní indukce l nerovná se součtu obou koeficientů 
jako při cívce, ale jest menší, jak ze vzorce na jevo jde. Konají-li síly elektrické 
práci mimo obvod proudový, zvětší se skutečný odpor a koeficient vlastní in¬ 
dukce se zmenší. Dosadíme-li za amplitudu celé síly elektromotorické A = e 0 
a dosadíme-li do rovnice (1), obdržíme pro intensitu proudu obvodem pro¬ 
cházejícího jednoduchý výraz 
sin co t 
Ve 2 +K) a 
značí-li opět t s střední hodnotu čtvercovou proudu harmonického, obdržíme 
ff 2 
* s 
z čeho opět 
2 [e 2 + H) a ] 
i _ g 2 + K)* 
2 
* s 
- P * 
Naneseme-li na osu X čtverce skutečných odporů a ne toliko čtverce 
odporů ohmových a na osu Y zvratné hodnoty střední čtvercové hodnoty 
proudu a spojíme-li body takto sestrojené mezi sebou křivkou, bude nám 
možno z této křivky posouditi, zdali intensita proudu probíhá jednoduchou 
změnou harmonickou. Je-li čára jednotlivé body spojující přímkou, pak, jak 
známo, probíhá intensita jednoduchou změnu harmonickou. Vyjádříme-li si 
přímku rovnicí 
y — ax -|- b , 
bude nám možno konstanty a i b a pak i výslední koeficient vlastní určití. 
Rovnice 
kdež 
V? a + K) ! 
sin oo t 
q = r -j- L t oo sin ó' , 
l == L -(- L x cos d 
jest všeobecným výrazem harmonického proudu, z něhož specielní případy lze 
vyvinouti. Jestliže síly elektrické nekonají mimo obvod proudový žádné práce, 
pak stav magnetický vzhledem na sílu magnetisující není pošinut. Je-li tedy 
d = 0, bude 
Q = r , 
/==£ + £, , 
t. j. skutečný odpor rovná se odporu ohmovému a koeficient vlastní indukce 
rovná se součtu jednotlivých koeficientů. Rovnice vyjádřující harmonickou 
změnu intensity, zamění se 
.. 0 .. sin co t . 
V^+P + i,H a 
XI. 
