8 
i vzezření buněk granulosy zároveň s onou buňkou vaječnou v obr. 4. nakre¬ 
slených. I v těchto viděti, že jedná se asi o chromatolysis, jak ji popsal Flem- 
ming n ) u buněk granulosy. 
Co týče se další skladby jádra, neudává Holi nic bližšího, z výkresů 
samých pak viděti lze toliko jako jen jemňounce naznačené jakési sítivo 
v obr. I. a 2. z follikulů 1 / i a % cm v průměru. 
Detailním zkoumáním jádra buňky vaječné a jadérka obíral se mimo jiné 
v době novější též LoewenthalH ) 
Výsledek pozorování jeho v níže uvedené práci obsažených jest asi tento. 
On zkoumal po různých konservačních tekutinách (kys. chromovou, Flem. teku¬ 
tinou a pak alkoholem) a shledal, že u prvovajíček mladých ovarií, hlavně 
u koťat jest nukleolus velice různého vzezření, někdy se jeví zaškrceným, jindy 
m i výběžky a někdy jest i ve dva rozdělený ano i ve větší počet. Z různých 
těchto tvarů, hlavně z oněch, kde nukleolus má výběžky, soudí na to, že jest on 
schopen pohybu. V jakém však vztahu ku pohybu může býti rozdělení nukleolu 
ve dva ano i rozpadnutí ve více částek, o tom nemluví a nelze si to pohybem 
amoeboidním, na nějž zde podle popisu jedině mysliti lze, nikterak vysvětliti. 
Loewenthal připomíná již dřívější práce o pohybu nukleolu v buňkách vaječných 
a sice Eimera , Brandta a j. Předem pak již vylučuje možnost, že by se snad 
jednalo o nějaké artefakty a sice proto, že našel tu a tam v buňkách »dosti 
dobře« zachované mitotické figury, a pak, že užíval reagencií, o nichž jest 
známo že nejlépe skladbu jádra zachovávají. Udává taktéž, že u prvovajíček 
hloub uložených těchto různých tvarů nukleolů neviděl, a soudí tedy, že ony 
vázány jsou jen na jistý stupeň vývoje, vzrůstu a snad i na výživu. 
Proti tomuto dá se uvésti následující. Reagencie uvedené zachovávají 
ovšem v četných případech velice dobře tvar a poněkud i skladbu buňky a 
jádra, avšak ne vždy. Na potvrzení toho lze uvésti následující pokus. Položíme-li 
čerstvé, živé tkanivo na podložní skélko a studujeme zde direktně mikro¬ 
skopem změny vyvolávané oněmi uvedenými reagenciemi, tu snadno se pře- 
svědčiti můžeme, že zachovávají reagencie ony (hlavně značně rozšířená v mikro¬ 
skopické technice teď Flemmingova tekutina), jen hrubší takřka věci tak, jak 
přibližně to skutečnému vzezření odpovídá. I ony hrubé útvary, v nichž jeví 
se nám při dělení jádra a buňky uložená substance chromatická jádra, mnohdy 
jsou v jejich tvaru i působením Flemmingovy tekutiny rušeny. 
Ze u porovnání se skladbou jádra a těla buněčného jsou tyto útvary při 
mitotickém či indirektním dělení skutečně značně hrubé a resistentní, vysvítá 
z četných prací, mimo jiné též z práce Hammerovy , 13 ) který udává, že lze 
nalézti mitotické figury i s achromatickou radiací, až i 48 hodin po smrti. To 
jest doba, kdy nelze více na skutečnou konservaci buněk ani mysliti. 
u ) Flemming: liber d. Bildung von Richtungsfig. in Sáugeth. etc. Arch. f. Anat 
u. Physiol. anat. Abth. 1885. 
vl ) Loewenthal ; Zur Kenntniss des Keimfl. im Urei einiger Sáuger. Anat. Anz. 1888. 
I3 ) Hammer : Ober das Verhalten von Kerntheilungsfig. in der menschlichen Leiche. 
Berlin. 1891. 
XIII. 
