9 
Sledoval jsem často, že tam, kde na určito žádné struktury dokázati nelze, 
po působení i Flemmingovy tekutiny jakási a mnohdy velice pravidelná skladba 
se objevuje. Tak na př. v liquor folliculi nelze žádnou skladbu dokázati, jest 
to skutečně jen čirá tekutina hustoty asi řídké huspeniny, rozřízneme-li však 
některý větší folikl, lze viděti, že tvoří se za působení Flemmingovy tekutiny 
kolem každého pevnějšího bodu orientovaná skladba jemných, přesně ohra¬ 
ničených íibril. Pevnějším takovým bodem jest ku př. vajíčko s nasedajícími 
na něm buňkami granulosy a tu a tam volně plovoucí buňka epithelová gra- 
nulosy, ano i větší množství sražené oné tekutiny folikulu samého. 
Toto lze sledovati netoliko na vyteklé oné tekutině z otevřeného íolikulu, 
nýbrž i na folikulech zavřených, konservovaných s celým okolím v tekutině 
oné. Lze pak dále sledovati ještě i to, že artefakty ony tím jsou určitější, 
čím bezprostředněji tekutina ona působila. (Srovnej pokusy s bílkem níže 
uvedené.) 
Jak mohou artefakty tyto povstati na volně vyteklé tekutině folikulu a 
pak i ve folikulu samém, zrovna tak lze si mysliti, že mohou povstati i na 
jiných místech, tedy ku př. v jádře buňky vaječné, a lze tímto způsobem sku¬ 
tečně vysvětliti četné nálezy uvedeného badatele, jakož i četných badatelů 
jiných i na jiných objektech pracovavších. Jest pak z uvedeného též zřejmým, 
proč nukleoly jen povrchněji uložených prvovajíček ony změny ukazují, dle 
nichž Loewenthal na pohyb nukleolu soudí, a proč nukleolus zůstal přibližně 
jednotným a tvaru jednotného u vajíček hloub uložených. Na prvnější působily 
tekutiny konservační bezprostředněji a mohly tedy lehko ony změny podmíniti. 
Jest v tom ohledu důležitým i to udání, že i mitotické figury byly »dosti 
dobře« zachovány, nebo z toho samého již vysvítá, že konšervace nebyla ani 
v obyčejném smyslu běžném úplně exaktní a tím nezpůsobilá ku dělání de¬ 
dukcí o tak jemných věcech. Na nejvýše lze souditi z nálezů Loewenthalových , 
že hmota nukleolu mladších (povrchněji uložených) vajíček jest méně hutnou 
než u vajíček starších (hlouběji uložených). O tomto lze však direktním pozorováním 
úplně čerstvých vajíček pod mikroskopem přesvědčiti. S tímto náhledem, že jest 
celé mladé (povrchněji uložené) vajíčko méně hutným, souhlasí i to udání 
zmíněného autora, že nemohl v jádře mlaďounkých oněch prvovajíček dokázati 
ani pomocí oněch reagencií nějaké sítivo, a udává, že čím starší jest prvo- 
vajíčko (čím hlouběji tedy uložené), tím že určitěji se sítivo jádra utváří a on 
má za to, že ono jen postupně se vytváří. Dle mého mínění lze toliko říci, 
že hmota jádra tak málo v sobě obsahuje u mladých prvovajíček látek, které 
se oněmi reagenciemi srážejí, že ani sítivo žádné povstati nemůže. 
Direktní pokus v tomto směru lze udělati ku př. s bílkem zúmyslně různě 
rozředěným, který pak některým z oněch reagencií srážíme. 
Dělal jsem tyto pokusy následujícím způsobem. Bílek z vejce ptačího 
rozstříhaný přefiltrován a použito ho ku pokusu, tak jak byl, neb rozřeďova- 
ného libovolně přidáváním indiťfenretního roztoku solného a sice pokud jen 
možno slabého. 
Dáme-li kapku připraveného bílku bez rozředění na podložní skélko a 
přidáme kapku alkoholu, povstane okamžitě sraženina a sice tak rychle, že 
XIII. 
