11 
Určitější výsledek dal pokus s jemnými vlakénky ssacího papíru, která 
přimíchána byla ku bílku a proudům více vzdorovala. Zde bylo viděti celé 
snopce neb i jen jednotlivá vlakénka nejrůznějším směrem uspořádané mezi 
oněmi hrubými vlákny ssacího papíru. Na četných místech povstávaly obrazy 
úplně toho druhu, jak je v plasmatě buněčném neb ve hmotě jádra po kon- 
servaci viděti možno. V tomto pokusu bylo potřeba zameziti ještě rušivé 
proudy, povstalé diffundováním a odpařováním alkoholu povstávající. Toho lze 
bylo docíliti použitím nějakého jiného reagens, ku př. kyseliny pikrové nebo 
Flemmingovy tekutiny. Tato poslední jest výhodnější a sice z té příčiny, že 
za každé okolnosti ať pracujeme na skutečných buňkách neb i zde experi¬ 
mentálně na bílku, ukazuje větší tendenci tvořiti sraženinu vláknitou, což 
v žádném případě ani na histologických elementech ani na bílku nelze říci 
o kyselině pikrové, po níž sraženina jeví se vždy v převládajícím tvaru jako 
jemně granulovaná. 
1 za těchto okolností, kdy proudy ony nenastaly, tedy nejlépe po Flem- 
mingově tekutině, byly nálezy shodné s oněmi po alkoholu. 
Aby poměry ještě byly poněkud přirozenější, udělal jsem na skle pod¬ 
ložním síťku z jemných čárek tekutého celoidinu, kterou jsem pak nechal 
zaschnouti, a na tuto síťku rozetřel jsem bílek buď beze všeho neb rozředěný. 
Čtverečky proloženy pó sražení na četných místech, hlavně, kde byly jemnější 
nej pěknějším sítivem. 
Poměry tyto ještě i tím vzdalovaly se od skutečných, že bílkovina ne¬ 
zavřena v úzkou mezeru. To napodobil jsem tak. že přikryv bílek sklíčkem 
na skle podložním, vložil jsem celý praeparát do konservační tekutiny. Zde 
povstávaly, jak se čekati dalo, sraženiny nejdříve podle okraje sklíčka krycího 
a povolně srážel se bílek i dále pod skélkem, což i při alkoholu dobu ně¬ 
kolika hodin vyžadovalo, než dále pod skélkem sraženina se udělala. 
Rozdíl ve způsobu srážení na kraji a dále pod sklíčkem jest nápadný: 
na okraji a poblíže okraje povstávají sraženiny četné ve tvaru lesklých, jemných, 
na četných místech síťovitě spletených vláken, dále pod skélkem však byla 
sraženina po většině jen jemně granulovaná. 
Byť bychom i uznávali, že pokusy tyto daleko jsou vzdáleny od poměrů 
přirozených ve tkanivech, lze z nich přece alespoň dedukovati následující: 
Jest zřejmým, že v tekutině, nemající naprosto žádné struktury (byl bílek 
filtrován i několikráte), lze po reagenciích viděti nastupovati struktury, které 
s oněmi srovnati lze, jak je nalézáme v plasmatě buněk. Povstává řidčí a hustší 
granulace, jemňounké sítivo, hrubší sítivo z vláken lesklých i vlákna a útvary 
nej různější z nich složené. 
Nelze tedy jen tak lehce nálezy podobné v plasmatě a jádře buněčném 
přenášeti na skladbu jejich původní neb dokonce míti tyto útvary za základ 
skladby. 
I granulaci nelze za žádnou základní skladbu všude považovati, když 
uvážíme, že granulace ty i ve hmotě bez struktury po reagenciích povstati 
mohou. Tím nechci říci, že granulace nejsou v plasmatě buněk některých za 
XIII. 
