19 
kde vnikají buňky granulosy do buňky vaječné zacházející. Pfliiger vysvětluje 
tím zvláštní mechanismus otevírání se mikropyly, jak níže se o tom zmíníme. 
Při pokusech svých jsem se záhy přesvědčil o tom, že tlaku povolí někdy 
dříve blánka jádra než zóna pellucida a pak smíchá se obsah jádra s plasmatem 
těla buněčného a pozorovateli se jeví vajíčko bez jádra. Jindy opět bylo lze 
viděti, že i jádro Zachovalé úplně proklouzlo roztrženinou tou a zachovalo svůj 
tvar, a v těch případech o ohraničující blánce bylo lze se naurčito přesvědčiti. 
U jader buněk popsána byla dvojitá blánka jádro obalující, o jejíž exi¬ 
stenci jsem podle svých nálezů u vajíček ptáků nepochyboval, avšak po prová¬ 
dění pokusů se srážením bílku již na dvojí tuto blánku věřiti nemohu. 
Lze totiž viděti ve sráženém bílku za následujících okolností obrazy úplně 
shodné s oněmi, jaké lze viděti na řezech praeparátů konservovaných vajíček ptačích. 
Dáme-li na podložní skélko malou kapičku čerstvého, asi na polovici roz¬ 
ředěného bílku, tu při pokrytí skélkem krycím zůstanou četné bublinky vzdu¬ 
chové v praeparátě, které tvoří do jisté míry pevné body v rozředěném bílku. Vlo- 
žíme-li takto připravený praeparát do některé z konservačních tekutin (nejlépe 
užiti jest alkoholu, poněvadž rychle diffunduje), tu vidíme, že v okolí každé 
bublinky se po sražení dělá lesklý okraj, ne nepodobný obyčejnému ohrani¬ 
čení jádra za použití obyčejných reagencií. Zajímavější v tom ohledu jsou však 
tvořící se vakuoly kolem malinkých bublinek vzduchových. Tu často dosta¬ 
neme struktury, kde jest jako ohraničené jádro, od jehož blánky jdou jemná 
vlákna sítiva ku místu, kde nalézá se malá bublinka vzduchová, jako by zná¬ 
zorňovala nukleolus. (Srv. obr. 9.) 
Jindy není pozorovati žádného vzduchu v útvarech značně jádrům buněk 
se podobajících, zdá se však, že i zde byla bublinka vzduchová, že však se 
vstřebala. Ovšem jest též možnost, že při srážení se bílku utvořila se vakuola, 
do níž z okolí proniklo něco rozředěnějšího bílku, zbylého po sražení velké 
jeho části. Viděti pak nezřídka jako blánku jádra, s velejemným sítivem v okolí, 
mnohdy radiárně uloženým, jak níže při těle buňky vaječné se o tom blíže 
zmíníme. Za obsah pak má toto zdánlivé jádro buďto jemné sítivo ku většímu 
nějakému zrnéčku orientované, neb vyplněno jest většími neb menšími kuli¬ 
čkami homogenními, lesklými, jak je též někdy nalézáme v jádrech buněk po 
konservaci. 
Skoro vždy má kraj dutinky ve sraženém bílku takovou ostrou hranici 
a lze si my sliti, že i ona mezera kolem jádra od různých autorů ( Leydig , 
Frommann atd.) popsaná a přesně ohraničená, jejíž hranice tu a tam jako 
druhá blánka, ohraničující takřka plasma buněčné proti dutince, v níž uloženo 
jest jádro, povstati mohla konservaci. 
Jest známo, že Quincke 23 ) a Butschli <i4 ) po pokusech s různými emul¬ 
semi hleděli skladbu plasmatu buněčného, ano i jeho pohyb vnitřní znázorniti. 
Proti těmto udáním hned z počátku vystoupili četní badatelé. 
23 ) Quincke: Ober period. Ausbreitungen an Fliissigkeitsoberfláchen etc. Wiedemann’s 
Ann. fiir Physik u. Chemie. 1888. 
24 ) Bútschli: Untersuchungen liber mikroskopische Scháume und das Protoplasma. 
Leipzig, 1892 a dříve již na jiných místech. 
XIII. 
2* 
