21 
když by obsah jádra byl značně řídkým a bez jakési skladby, neb skladba 
ta aby tak jemnou byla, že vzala tak náhle porušení, než k ní pronikla teku¬ 
tina fixační. 
Na první domněnku poukazuje to, že i po provedené fixaci žádných 
sraženin v jádrech oněch viděti nelze. Ze k těmto buňkám dosti rychle fixační 
tekutina proniknouti mohla vysvítá z toho, že zmíněné folikule vyčnívaly nad 
povrch ovaria a vajíčko slabounkou jen vrstvou od fixační tekutiny bylo od¬ 
děleno. Ze jest obsah jádra buňky vaječné u dozrálého skoro již vajíčka řidší 
než u mladších, avšak ne nej mladších, lze souditi i po praeparátech z Múlle- 
rovy tekutiny neb ve vajíčkách (jak obr. 6. ukazuje) ze zralosti blízkých foli- 
kulů, jeví se po konservací vakuoly ve hmotě jádra, již u mladších vajíček 
(obr. 5.) úplně homogenní s četnými nukleoly viděti lze. 
Tytéž poměry ukazující na řidší hmotu u jádra buňky zralosti blízké, lze 
viděti i u jiných tvorů (morče, netopýr, kočka a j.). 
Pro vajíčko ssavčí a zajisté pro četné jiné buňky možno podle nynějších 
našich vědomostí udati, že jádro za klidu má určitou blánku, obejímající hmotu, 
která skládá jádro. Hmota tato jeví se za čerstva úplně homogenní, lesklá, 
bez nejmenšího zrnění. 
Po delším pozorování neb po přísadě reagencií lze viděti, že ztrácí něco 
na svém lesku a stává se jemně granulovanou. Pak později možno viděti 
i jako vystupování vakuol, které ku vytvoření hrubého sítiva značně přispívají. 
Ze nelze dále ve složení hmoty této proniknouti a různá udání po různých 
reagenciích za úplně přírodě odpovídající přijmouti, jde mimo uvedené pokusy 
již i z toho ku př., jak udává Altmann , že po malinkém jen percentuálním 
změnění koncentrace upotřebené tekutiny úplně jiného vzezření nabývá hmota 
pozorovaná. Proč bychom zrovna měli považovati tu skladbu za východiště, 
kterou viděti po 2'5% roztoku molybdenanu ammonatého s 025% kyseliny 
chromové a proč ne onu skladbu s větším neb menším množstvím kyseliny 
této, nebo při jinakém percentuelním roztoku molybdenanu. Theorie ta ovšem 
zamlouvá se tím, že jak v geometrii lze uvésti všechno na bod, lze by bylo 
u živé hmoty všechnu skladbu až do granula sledovati. Oporou jest tomuto 
pojmutí Altmannovu mimo jiné i ta okolnost, že známe samostatné organismy 
tvaru granul a složených granul a pak i to, že tu a tam i u vyšších tvorů 
určitě již za živa lze dokázati skladbu neb alespoň uložení granul, neb vla- 
kének splynutím granul povstalých. Možno-li však i toto udání, které nejlépe 
prozatím skutečnosti v četných případech odpovídá, skutečně všude za výcho¬ 
diště vžiti, jest prozatím otázkou. Pokusy s bílkem po různých reagenciích 
ukazují, že v této hmotě naurčito bez jakési skladby, přece lze skladbu re- 
agenciemi vyvolati. 
O skladbě a vzezření plasmatu či těla buňky vaječné předešlu nejprve 
několik pozorování, vykonaných za stavu úplně čerstvého. 
Plasma vajíček z větších folikulů z ovarií kočky staré v době páření jest 
granulované a vyplněno samými lesklými kuličkami různé velkosti. Toliko úzký 
pruh při povrchu jest bez oněch lesklých kuliček, které v centrálních částech 
XIII. 
