22 
nejurčitěji se objevují. Taktéž kolem excentricky uloženého jádra jest plasma 
jemnounce granulované bez oněch lesklých kuliček. 
Tělo buněčné vyplňuje zónu pellucidu úplně. Cím déle se děje pozoro¬ 
vání, tím určitější jeví se ostrá hranice proti zóně, až pak lze postřehnouti 
hranice dvě; utvořilať se totiž jemná skulina kolem vajíčka t. zv. perivitelinnř 
skulina. Při žádném úplně čerstvém vajíčku nemohl jsem skulinu takovou do- 
kázati. Nagel (1. c.) soudí na takovou perivitelinní skulinu i úplně za čerstva z toho, 
že točíme-li vajíčko pod mikroskopem, vždy obrací se proti pozorovateli ten 
pol, kde uloženo jest jádro. Jest to totéž chování, které pozorovati lze na 
vejci ptačím, že totiž žloutek, vlastní to buňka vaječná, vždy tím polem staví 
se nahoru, na němž jest blastoderma. 
Při tvoření se viditelné skuliny mezi buňkou vaječnou a zonou lze viděti, 
že vždy povrch vajíčka, jakož i zóny jest úplně hladký. 
Jest toto důležitým z toho ohledu, že někteří autorové udávají, že buňka 
vaječná jest ve spojení s buňkami granulosy přečetnými výběžky. Po výběžcích 
těchto bylo by nutno při stahování se těla buňky vaječné přece viděti alespoň 
jakési známky a sice ne-li na povrchu buňky vaječné, tedy na okraji zóna pel- 
lucida. 
Proti existenci takových výběžků mluví ovšem též pozorování Nagelovo. 
Přidáním Flemmingovy tekutiny stahuje se plasma buňky vaječné ještě 
silněji a sice excentricky k tomu místu, kde uloženo jest jádro. Vzezření 
ostatní těla buněčného mění se tak, že stává se ono značně zkalenějším. Po 
Múllerově tekutině stahuje se tělo buňky vaječné taktéž, avšak velice povolně. 
Když již se dosti značně stáhlo, lze přidáním značně rozředěného glycerinu 
opět způsobiti, že poněkud naduří, až i úplně zónu vyplňuje; nesmí ovšem 
dlouhá doba v pozorování již ujiti, máme-li moci něco podobného pozorovati. 
Nejsilnější a náhlé svráštění se těla buněčného lze pozorovati již po při¬ 
dání i slabého alkoholu. 
Co týče se oněch lesklých zrníček v plasmatě těla buňky vaječné, tu 
možno viděti, že jich od mlaďounkých vajíček počínaje stále více přibývá, 
čím více buňka vaječná dospívá. Lze pak i to konstatovati, že jest v tomto 
ohledu rozdíl netoliko mezi různými ssavci, nýbrž i mezi mladými a starými 
individui téhož druhu. 
Tak jest ku př. u mladých koček, avšak funktionelně již vyzrálých viděti 
i ve vyvinutých již vajíčkách oněch lesklých kuliček méně, ač ku př. u kočky 
viděti vždy více než u králíka. 
U staré samice králíka ku konci březnosti jest buňka vaječná z velkých 
folikulů v celku granulovaná, jemněji ve vrstvě povrchní, hruběji v částech 
centrálnějších. Kolem jádra lze viděti taktéž čistější plasma, které při jádrech 
nabyvších tvaru poněkud ellyptického, více nahromaděno na pólech tohoto 
ellypsoidu. 
O tomto jasnějším dvorci plasmatu kolem jádra mluví již Pjliiger (1. c.). 
Lesklých oněch zrníček, o nichž zmínili jsme se u vajíček kočky, jest jen velice 
málo v plasmatě buňky. Na vajíčkách u tohoto tvora mohl jsem viděti a sice 
XIII. 
