26 
modo la pellucida, quando esiste, é un involucro accessorio di nessuna impor- 
tanza per 1’uovo in ordine alla sua piena costituzione ed alle sue fasi evolu- 
tive.« Retikulum kolem zóny pak má za zbytek buněk jakož i hmoty výživné 
pro vajíčko, zač vlastně i pellucidu považovati nutno. 
S náhledy těmito nelze souhlasiti ovšem, pokud se vztahují ku vedlejšímu 
významu zóny. U všech vajíček při oplodnění, jakož i u vajíček ve folikulích 
dorostlých neb z takových folikulů vybavených, lze nalézti zónu vždy a schází 
ona jen v dalších fásích vývoje, neb u vajíček úchylně se vyvíjejících i v ovariu, 
jak jsem na jiném místě dokázal. Jest ona skutečně značně řídká, přece však 
hutnější než plasma buňky vaječné neb než buněk granulosy samé. Možno by 
bylo na nejvýše říci, že buňky granulosy, dávajíce dříve výživu buňce vaječné 
později, po dokončení jejího vzrůstu vytvořují blánku vajíčko obalující. Nelze 
ji naprosto považovati za jakýsi degenerativní produkt, ovšem též ne pojímati 
ji snad za blánu buněčnou. 
Shrneme-li v krátkosti výsledky zde uvedených pozorování, můžeme 
udati: 
U vajíček u ssavců, v to pojímaje i člověka, jest v jádře buňky vaječné 
obsaženo jen jedno barvící se tělisko, obyčejně nukleolem zvané. I tam, kde 
po různých fixačních tekutinách více nukleolů nalézáme (králík, netopýr a j.), 
lze na úplně čerstvých vajíčkách s koronou konstatovati nukleolus jeden. Vy¬ 
stupování vakuol v nukleolu neb i vydávání zdánlivých výběžků předchází 
vždy rozpadu nukleolu. 
Nukleolus jest jediným místem uložení barvící se hmoty či substance 
chromatické jádra, neb v ostatní hmotě jádra jest jí velice málo. Někdy leží 
nukleolus ve dvorci slaběji se barvící hmoty a jest v tomto případě snad 
možné rozdělení nukleinu a paranukleinu, jak u některých nižších tvorů jest 
známým. Jaké účastenství má tato chromatická hmota nukleolu na tvoření se 
prvních chromatických kliček, není zde sice direktně sledováno, z toho však, 
že jest nukleolus jediným místem, v němž hmota ta se nalézá, nelze skoro ani 
jinak než míti za to, že první chromatické kličky již při tvoření směrných 
tělisek odtud původ berou, ač nálezy u některých nižších tvorů tomu odpo- 
rovati se zdají. 
Jádro buňky vaječné za čerstva pozorované má vzezření úplně homogenní. 
Složení jako ze sítiva nabývá po různých reagenciích. Na objasnění skladby 
síťovité jádra, jakož i plasmatu dělal jsem pokusy se srážením různě rozředě¬ 
ného bílku, a sice též takového, který jsem zúmyslně cedil papírem, abych 
skladbu úplně rozrušil. Po různých reagenciích dávala i tato hmota na určito 
beze vší skladby útvary, jaké nalézáme po fixaci jak v jádře, tak i v těle 
buněk, totiž shluky různě hustě uložených a různě velkých granul, která 
kolem fixnějších bodů různě byla orientována. Granula ta řadila se na jiných 
místech v celá vlákna, která tvořila různě husté sítě, obyčejně orientované též 
podle některého fixnějšího místa. Různost vzezření sítí těchto závisí ovšem též 
na koncentraci bílku. Kde reagens (hlavně alkohol a Flemmingova tekutina) 
bezprostředně působilo, tam tvořila se i úplně homogenní vlákna, tu a tam 
též v sítě spletená. V okolí bublinek vzduchových neb i kolem vakuol, po 
XIII. 
