28 
Při samovolném stažení se buňky vaječné jakož i při svrašťování se po 
působení reagencií jest okraj její úplně hladký a též okraj zóny v části, proti 
vajíčku obrácené. Z toho následuje, že není žádných výběžků buňku vaječnou 
s buňkami granulosy spojujících, jak od některých autorů popsány byly. Něco 
podobného lze toliko konstatovati při zacházení buňky vaječné. 
V plasmatě buněk vaječných mladých tvorů lze dokázati tak zvané jádro 
vedlejší a vajíčka tato jsou schopna, jak v jiné práci jsem ukázal, bez oplození 
dále se děliti. V ovariích starších tvorů nenašel jsem oněch útvarů v plasmatě 
buňky vaječné. 
Zóna pellucida, ať popisována jako radiárně žíhaná blanka neb koncen¬ 
tricky vrstvená, není v žádném případě správně pojmuta. Jest ona vrstvou 
měkké hmoty, od buněk granulosy produkovanou. 
Zkoumáme-li úplně vyspělou živou buňku vaječnou, viděti vždy v optickém 
průřezu zónu značně širokou s radiárně mezi buňky korony vybíhajícími pa¬ 
prsky a tyto podmiňují zdánlivé ono radiární žíhání zóny i za čerstva. Při- 
dáme-li reagencie, tu svrašťuje se zóna až i na čtvrtinu původní tlouštky a tím 
dostatečně ukazuje, že složena ze hmoty řídké. 
Mikropyle neexistuje žádná. V případě Hollovč jedná se na určito o de- 
generující buňku vaječnou. Spermatozoon může proniknouti blánku tuto na 
kterémkoliv místě a jakýmkoliv směrem. 
Scházení zóny, jak Paladino a Tafani udávají, není normálním, jakož 
k tomu náhledu Paladina úplně přidati se nelze, že jest zóna zbytkem od 
vajíčka nespotřebované od buněk granulosy produkové neb v ní se přeměňující 
potravy. 
XIII. 
