4 
Tak Samelsohn (9) popisuje případ tetanu při poranění oka dřevěným 
hřebíkem. U nemocného toho vystoupila nejdříve křeč víček poraněného oka, 
jež později i po svalech obličejových strany zraněné se rozšířila a i na svaly 
krční přestoupila. Obrna nervi facialis však se nedostavila. 
Podobně také Jaksch (10) podává zprávu o takovém případu. Jednalo se 
tu o paní 361etou, jež ránu na čele při pádu se schodů si způsobila. U ne¬ 
mocné té vystoupil pouze trismus, obrna nervu lícního však nikoli. 
Také Siebermann (1 f) popisuje tetanus po poranění hlavy bez vystoupení 
obrny nervu lícního. I Klemm (3) uvádí podobná pozorování. 
Průběh tetanu hlavy bývá obyčejně letální. 
Prvé případy této formy tetanu popsal Rose (viz 3), po něm pozorováno 
bylo as 39 případů. Celkem s případy Roseovými jest jich dosavad známo 
jen 42. Způsob poranění, jakož i věk nemocných může býti rozličný. 
Tak popsal Kirchfoff (1 f) případ tetanu hlavy u paní 521eté po zranění 
tváře trny, Middeldorpf (1 e) u 91etého chlapce po ráně bodné děckou šipkou. 
Bernbardt (1 g) u 301etého muže po exstirpaci dermoidního nádoru, Hadlich 
(lc) u 21etého děcka, Gůtterbock (lc) u 311etého muže, Wagner u 421etého 
muže po ráně střelné, Brunner (1 b) u 27- a 381etého muže, Buisson (1 h) 
u 601etého muže po ulcerativním processu na tonsille, Remy a Villar (1 d) 
po bodnutí nožem do koutku očního se současným poraněním kosti temenní, 
Klemm (ld) u 401eté paní po ráně utržené po pádu se schodů, Maissurianz 
u 351etého muže na základě infekce vředu v temporalní krajině. 
Aetiologie onemocnění tohoto, jako aetiologie tetanu vůbec, nebyla dlouho 
známou, až po Nicolaierově objevu bacilla tetanového v zemi a po důkazech 
četných auktorů (Kitasato 4, Petroff 5 a j.), že infekce při tetanu vůbec vy¬ 
volává bacillus Nicolaierův, vyslovil Oliva (viz 3) přesvědčení, že i při tetanu 
hlavy jedná se o infekci virem tetanovým, a vysvětloval obrnu nervu lícního 
působením toxinů, jež, jak Brieger (6) dokázal, bacillus tetanu produkuje. Než 
dokázání bacillů tetanových v ráně lidí tetanem hlavy onemocnělých, ač se o to 
celá řada auktorů pokoušela (Remy a Villar [1 d], Perret, Roux, van Spanje, 
Flůgge, Rembold, von Eiselsberg, viz 3), do poslední doby nikdy se nezdařilo, 
až teprve Nicolaierovi (3) v nejnovější době v jednom případě důkaz ten podati 
se poštěstilo. 
Experimentální studium této formy tetanu poprvé předsevzal Brunner (7). 
Auktor tento konal pokusy na morčatech a králících. Očkoval Čisté kultury 
bacilla tetanového subkutánně do tváře těchto zvířat a shledal, že se u nich po 
určité době inkubační objevily na očkované polovině obličeje kontraktury 
v celém rozsahu svalů, nervem lícním opatřovaných, z čehož povstalo především 
zúžení štěrbiny mezivíčkové a zatažení nosu ku straně očkované. Obrny nervu 
lícního vsak nikdy u zvířat takto očkovaných nevystoupily. Nepodařilo se tedy 
Brunnerovi očkováním čistých kultur vyvolati nej význačnější příznak, jímž liší 
se tetanus hlavy u lidí od jiných druhů tetanu — totiž obrnu nervu lícního 
Ježto tedy resultaty svrchu uvedených pokusů byly negativu', přikročil 
Brunner ve snaze dokázati souvislost mezi invasí bacillů tetanových a mezi 
vystoupením obrny nervi facialis při tetanu hlavy u lidí ku experimentům 
XIV. 
