5 
jsem na to, že rudisté a zvláště pak v Cechách nejobecnější druh Radiolites 
Sanctae Barbarae Poč. přicházejí téměř vždy se špicí zpodní utrženou. Sko¬ 
řápky radistově přirůstaly ke dnu mořskému, po odumření zvířete příboj 
vln a vůbec pohyb vody utrhal je, tak že nejzpodnější špice jsouc pevně při¬ 
rostlá ku podkladu svému zůstala na původním stanovišti svém a skořápka 
se nad špicí tou zlomila. Z velkého množství jedinců druhu Radiolites Sanctae 
Barbarae, které jest uloženo ve sbírkách musea království Českého, pouze 
jediný jest nalezen se špicí úplně zachovanou Podobný poměr jest u Radio¬ 
lites turoniensis, i zde jest skořápka zlomena a odloučena od zpodního vrchole, 
který zůstal na původním stanovišti. 
Již nahoře by]o uvedeno, že popisovaný rudist byl vrostlý v pevnou 
desku opuky, z níž podařilo se vyprostiti pouze jednu polovinu, kdežto polo¬ 
vice druhá zůstala v kameni. Volná polovina při namáhavém vydobývání 
několikráte popukala a některé části její se ztratily. Na výkresu, tomuto 
článku přiloženém, jsou ovšem trhliny i mezery povstalé zmizením některých 
částek naznačeny, jakožto útvary nahodilé, jen slabými čarami. 
Pokud se rozměrů týče, obnáší průměr okraje, tudíž největší průměr celé 
skořápky, měřen na polovině v kameni, jakožto polovině celé, 160 mm\ výše 
skořápky jest 50 mm. Největší tlouštka stěny skořápkové na okraji měří 28 
až 40 mm. Okraj sám měřený na polovici z kamene vydobyté jest 30—45 mm 
široký. Vnitřní dutina měří při ústí 51 mm a jest tedy pouze třetinou celého 
průměru. Dutina ta se jen znenáhla úží směrem ke zpodu skořápky a teprve 
zde náhle stává se užší, není však dole, jak již bylo praveno, uzavřená, nýbrž 
vychází u popisovaného jedince na venek, poněvadž vrchol zpodní byl utržen. 
Zachovaná skořápka sestává vesměs jen ze vnější stěny skořápkové a není 
po vnitřní perleťové a z velejemných lupínků rovnoběžně seřaděných složené 
vrstvy nikde ani stopy. Následkem toho neznamenáme uvnitř také ani stopy 
po zámku, aniž po rýze svazové. Vnitřní plocha dutiny, pokud bylo možno 
pozorovati na polovině z kamene vydobyté, jest hladká a má jen jemné, vodo¬ 
rovné a hustě k sobě seřaděné čáry, které naznačují jednotlivé vrstvy kolmých 
hranolků ve vnější vrstvě skořápkové. Vnější povrch skořápky jest ohlazený, 
ano i plochy druhotné, které patrně povstaly uražením kusu skořápky, jsou 
úplně na rovno obroušené a ohlazené, tak že jest zřejmo, že skořápka jest 
vodou omleta a obroušena. 
Hlavním znakem význačným pro rod Radiolites jest, jak známo, skladba 
vnější vrstvy stěny skořápkové. Skladbu tuto dobře možno pozorovati na 
jedinci popisovaném již pouhým okem na každé ploše, povstalé rozdrcením 
skořápky při vytloukání z kamene; blíže pak zkoumati ji možno ve výbrusech 
drobnohledných pořízených dle řezu příčního a pak podélného. 
Rez příčný (vyobr. č. 3 ) vedený rovnoběžně s plochou širokého okraje, 
ukazuje nám průřezy rourek podélných, které jsou rozličně široké, zde ale 
nad jiné hrubé, měříce 0'4 až i 1'5 mm v průměru. Jsou vždy hranaté, 
zřídka 4, obyčejně 5 neb 6, neb i konečně vícehranné. Hranolky ty běží 
rovnoběžně na podél ke skořápce a jsou v odstavcích odděleny dny, které 
jsou položeny v plochách na skořápku kolmo postavených. Prostor uprostřed 
XVIII. 
