do dutiny vaku visí. Nejnápadnějším zjevem při pohledu v nitro kysty jsou 
skupiny nádorů, nasedajících na vnitřní povrch kysty a kryjících zadní plochu 
vaku do dobrých dvou třetin dolních. Nádory ty hustě vedle sebe jsou polo¬ 
ženy a tak utvářeny, že velmi podobají se plastické mapě pahorkaté krajiny, 
nebo mohutným závitům mozkovým do plochy ovšem rozestřeným, jež arci 
nepravidelného jsou útvaru i členění přerývány jsouce namnoze tu mělčími, 
tu hlubšími brázdami, příčnými a šikmými. Nádory ty nejeví se tudíž ve tvaru 
hrbolův a uzlů ohraničených neb ve formách stopečnatých, nýbrž tvoří mnoho¬ 
násobné vály a pásma, jež nasedají na spodinu širokou basí a tak těsně podle 
sebe probíhají, že vzájemně po svých bocích se oplošťují a nejrůznějším způ¬ 
sobem deformují. Vrcholy těch pásem jsou pěkně oblé, hladké, a jen do ně¬ 
kterých mohutnějších hřebenů vtroušeny jsou menší, přibližně vždy kulovité 
nádorky tuhé, čímž rozmanitost vzhledu ještě jest zvýšena. Hladký povrch 
valů, jež neobyčejně jsou tuhé, téměř elastické konsistence, má barvu mdle 
šedohnědou v nejrůznějších odstínech. Ale právě jen povrch tak jest zabarven, 
jak přesvědčujeme se na řezech kolmých, napříč pásma protínajících; tkáň 
nádorů samých u většiny řas těch jest šedobílá, u některých šedorůžová, 
struktury vláknité. Plocha řezu nádory jest pravidelně lehounce hrbolkovitá, 
jakoby zvlněná nerovnostmi zcela plochými, neohraničenými. Vyvýšeniny vln- 
kovité většinou mají vzhled tkáně šlachové, jsou lesklé, bílé, dolinky pak mezi 
nimi jsou šedobělavé, mírně prosvítavé. Některé z pásem nádorových, hlavně 
vyšších, jeví na řezu kolmém zřetelné vláknění od spodiny radierně k povrchu 
vyzařující. Mezi těmito mohutnými vály a pásmy nádorovými v hloubi brázd, 
jak snadno lze se přesvědčiti kdekoliv, kde poněkud jen odtáhneme od sebe 
dva sousedící vály, vyrůstají malé, těmto zcela analogické útvary nádorové, 
pásma a vály en miniatuře. Vrcholy jejich po větším díle však nejsou pěkně 
oblé, nýbrž deformovány jsou v útvary tuberosní a polyposní forem nej- 
bizarrnějších, akkommodujíce se dle možnosti oněm těsným prostorám brázd. 
Veškeré tyto útvary nádorové, malé i velké vycházejí, jak snadno na čet¬ 
ných řezech kolmých, protínajících veskrze až i pouzdro, přesvědčiti se lze, 
od nejvnitřnější vrstvy stěny vaku, jež jest asi 1—2 mm tlustá a jeví struk¬ 
turu vláknitou. Vrstva vnitřní a vrstva vnější, jež složena jest z poddajnějšího 
vaziva dosti cévnatého, bezprostředně pojícího se s vazivem retroperitoneálním 
i fasciemi lumbálními, pojena jest vazivem řídkým, jež chová široké prostory 
interfascikulerní. Proto obě blány snadno od sebe dají se odloučiti. Vnější 
vrstva zadní stěny patrně tvořena zhuštěným vazivem retroperitoneálním, ve 
stěně přední pak skládá se z peritoneálního povlaku i zbytků subperitoneál- 
ního vaziva. Tyto poměry skladu lze na jisto postaviti ve stěně kysty kdekoliv, 
ovšem nejlépe na místech, kde stěna prosta jest nádorů, totiž v horní třetině 
zadního oddílu kysty a ve větší části oddílu předního horního, z něhož při 
operaci, jak zmíněno bylo, vyňata byla právě velká část blánité stěny. Avšak 
povrch vnitřní na těchto místech není stejnoměrně hladký, nýbrž dvojí útvary 
prvním pohledem hned poutají pozornost. Předem nepatrné, zcela ploché 
nerovnosti, jež působí jako by nepravidelné zvlnění povrchu. Učiníme-li řez 
stěnou, kde ty hrbolky jsou nápadnějšími, tu zcela zřetelně se objeví, kterak 
XX. 
