9 
Pod peritoneem nalezena vrstva vaziva dosti tuhého, jež kryje ony nádory 
a úzce s nimi jest srostlé v jednolitý celek, nádory pak samé volnými vrcholy 
hledí do nitra kysty. Jedna z nej svrchnějších větví oddělujících se od močo- 
vodu vede ku zbytku ledviny značně oploštělému a do všech ostatních roz¬ 
měrů patrně protaženému, jenž položen jest v pravém boku dolního pólu ná¬ 
doru pod peritoneem a vrstvou onoho subperitoneálního vaziva. Jest to asi 
dolní třetina přední poloviny ledviny levé; zbytek ten otečen jest kol osy 
vertikální, vedené hilem asi o 90° tak, že hilus by hleděl vzhůru a mírně vpřed. 
Délka zbytku z= 4 cm , šíře — 4'6 mm. Capsula renis propria pevně srostlá 
s vazivem kryjícím ledvinu. Plocha konvexní povrchu ledviny obnažené jest 
zcela hladkou bez hrbolků i kyst retenčních, barvy červenohnědé. Stellulae 
venosae zřetelné. Horní konec zbytku ledviny roztříštěn jest haemorrhagií, 
kontury jeho jsou tu zcela neurčité, poměr k okolí není lze proto přesněji 
určiti (haemorrhagie z větévky arterie renální proříznuté při operaci, nyní 
ligaturou opatřené). Dolní pól dal se snadno tupě isolovati, jednak od pouzdra, 
jinak od příslušného kalíšku (calis major), kontura kraje pak objevila se úplně 
ostrou. Kraj konvexní, proti hilu položený, nedal se isolovati a ztrácí se ne- 
náhle ve vazivo sousední. Kalich příslušící zbytku ledviny značně jest roztažen, 
sliznice jeho tenká, hladká, anaemická. Z něho bezprostředně větví se tři calices 
minores značně protažené a rozšířené. Korá ledviny jest na řezu kolmém 
úzkou, měříc na místě nejširším sotva 3 mm , jest barvy červenohnědé, kon¬ 
sistence chabé. Z pyramid pod korou zbyl jen úzký proužek bez znatelné 
struktury, temněji hnědý, jenž na pólu dolním, odpovídaje pyramidě nejspod¬ 
nější a příslušnému kalíšku nejvíce ze všech rozšířenému, téměř úplně se ztrácí 
v jemnou, hnědou vrstvu subkortikální. 
Ostatní calices renales majores od ureteru se oddělující pod zbytkem 
ledviny a její kalichem vnikají radierně v ony mohutné nádory dolního pólu, 
v jejichž massách úplně se ztrácejí. Sledujeme-li je i na těchto nesnadných 
cestách, pozorně na pátradle je prostříhávajíce, konstatujeme, kterak neobyčejně 
jsou protaženy do délky v trubinky průchodné sic, avšak okolními massami 
nádorů stlačené. Končí slepě v nádorech. Vnitřní povrch jejich jest hladký, 
stěna asi 1 mm silná, místy i tenčí, s nádory přímo souvisí řídkým vazivem. 
Nádory samy tvoří dvě mohutné skupiny: První, velikosti hlavy muže dospě¬ 
lého, sedí níže při dolním pólu vaku, druhý konglomerát, o něco menší, leží 
výše nad skupinou prvou, a nasedá částečně též na přední stěnu vaku, kde 
vyniká na venek řezem chirurgickým. Obojí ty skupiny podobně skládají se 
z ohromných valů, ba skoro možno říci řas nádorovitých, jež na sebe v po¬ 
měrně malém prostoru silně jsou stěsnány, čímž nabyly nejrůznějších podivných 
forem, akkommodujíce se vzájemnému tlaku. Valy nádorů jsou tu ovšem mnohem 
mohutnější, rýhy mezi nimi hluboké, nejhlubší až 8 cm. Pak rozdíl od sku¬ 
piny prvé popsané jest ten, že seskupeny zde jsou v konglomerát kulovitého 
v celku tvaru, protože střední vály jsou nejvyšší a nejobjemnější, laterální pak 
nižší a drobnější, kdežto nádory zadní plochy vaku položeny jsou vedle sebe 
více do plochy, majíce tam mnohem více místa ke vzrůstu. V hloubi brázd 
mezi vály i zde vyrůstají zase nádorky menší přepodivných, nejrozmanitějších 
XX. 
