11 
směry nejrůznějšími mezi sebou se proplétají a kříží. Mezi fascikulárními proudy 
svaloviny rozložena jest síť vaziva fibrillárního, v níž probíhají jemné cévy. Čím 
větší nádory, tím více vaziva. Buňky svalové isou velké, jejich jádra tyčinkovitá 
jsou zřetelná, dobře se barví; leč nalézti lze v nádorech dosti míst, kde kontury 
jader též zcela zmizely a tkáň veškerá má vzhled homogenní, průsvitný, slabě 
barví se eosinem. V celku, jak patrno, tytéž poměry, jako u myomů děložních 
vídati jsme zvykli. 
Nádory haeniorrhagicky infiltrované: Ve tkáni íibromyomatosní vény, i pro¬ 
story, jak se zdá, kapillární, roztaženy a naplněny rudými krvenkami. Ve sno- 
pečkách svalových jednotlivé menší skupiny vláken od sebe oddáleny jsou vrstvami 
krvinek. Vše nasvědčuje tomu, že krvenky nejsou nahromaděny pouze v kapil- 
lárách i vénách, nýbrž že extravasáty infiltrují v míře rozsáhlé tkáň, hlavně v oněch 
Červenohnědých, oedematosních, silně vklesávajících partiích, kde buňky svalové 
od sebe úplně jsou uvolněné a rozptýlené ve tkáni zaplavené krvenkami rudými. 
V tom případě nápadnou jest značná atrofie buněk svalových, jež vesměs patrně 
jsou zmenšeny, ba mnohé přeměněny v útvary téměř čárkovité s jemným centrálním 
vřetenitým naduřením, značícím atrofické jádro. Tkáň tu vůbec velmi podobá se 
tkáni myomů děložních stopečnatých, v nichž po zakroucení stopky nastává jakési 
haemorrhagické infarcování tkáně. Zde kompresse vén děla se asi přímo tlakem 
sousedních rostoucích valů menších na basis valů větších a tím povstaly podobné 
poměry, jako při zakroucení stopky u myomů děložních. Atrofie buněk svalových 
právě touto stasou venosní jest podmíněna, a poměr svaloviny k cévstvu jest tu 
asi takový, jako poměr buněk jaterních ku kapillarám acinů při atrofii cyano- 
tické jater. 
Nádory se tkaní kavernosní: Prostorky kulaté i protáhlé vyplněny jsou krven¬ 
kami rudými, v něž vtroušeny leukocyty jednojaderné. V některých dutinkách 
fibrinosní síť mezi krvenkami zřetelně se pletoucí. Trámečky a přepážky dělící od 
sebe jednotlivé dutinky jsou místy velejemné, pouze skoro čárkovité. Tam, kde 
jsou poněkud tlustší, nalézáme v nich tkáň jednak zcela téměř homogenní, v níž 
jen místy naznačeno fibrillerní pruhování, místy tkáň jest složena z jemných fibrill, 
mezi nimiž probíhají snopce vláken svalových, tenounkých. Zdá se, že některé 
aspoň ze snopců fibrill nejsou nic jiného, než silně atrofické buňky svalové. — 
Kystičky vyplněné čirou tekutinou pod mikroskopem ukazují obsah jemně zrnitý, 
stěny jejich mají velmi přesné kontury a složeny též buď z jemné tkáně fibril¬ 
lerní, neb z tkáně fibromuskulární. Povstávají-li tyto kysty rozpadem tkáně dege¬ 
nerované, či jsou-li to lymphektasie jak Klebs ve své učebnici (str. 704) tvrdí, 
není možno rozhodnouti. Lze to tím nesnadněji zodpověděti, čím temnější nám 
jest znalost poměrů cest mízních v nádorech vůbec. V kystách těch nikde nedo¬ 
kázali jsme povlaku endotheliálního, ale také nějaké zbytky rozpadlé tkáně ani 
v jediné dutince nebylo lze konstatovati. Ony dutinky krví vyplněné jsou pravdě¬ 
podobně roztažené varikosně venulae, jak již Virchow ve svých případech uvádí, 
leč dle povahy stěn kystiček těch dosti nesnadno bylo by otázku tu rozhodnouti, 
neb jsou-li to roztažené vény, pak stěny jich valně jsou pozměněny. 
Nádory měkké, gelatinosního vzhledá: Tkáň zřetelně íibromyomatosní. Snopce 
vláken od sebe oddálené; příčina toho leží patrně v silném oedematosním prosák¬ 
nutí veškerého vaziva interfascikulerního, v němž ona struktura fibrillerní téměř 
úplně jest neznatelná, a to tím spíše, protože ve tkáni zdánlivě homogenní uložen 
jemnozrnný detritus sraženin bílkovitých. Místy též buňky myomatosní nedrží po¬ 
hromadě ve snopcích, nýbrž jsou uvolněny a rozházeny ve skupiny neuspořádané, 
takže na mnohých místech tato oedematosní tkáň íibromyomatosní má vzhled 
tkáně myxomatosní. I sítě fibrinu, ovšem jemné a řídké dají se tu dokázati; vznik 
fibrinu asi vázán jest tu na rozpad některých buněk svalových, neb infiltrace leuko- 
cytární tu úplně schází. Většina buněk, resp. jader svalových špatně přijímá bar¬ 
vivo, a celé proudy vláken jeví jednotlivé buňky zduřelé, a to jádra i těla. V jednom 
XX. 
