12 
z praeparátů nalezen byl útvar, jenž zobrazen na tab. fig. 3. Jest to široký, pa- 
rallelně s průběhem vláken myomatosních se táhnoucí pruh protoplasmatu zrnitého, 
v němž obsažena dvě ovální, slabě barvící se jádra jemnozrnná, neobyčejně veliká. 
Od toho pruhu protoplasmatického na právo i na levo vybíhají plasmatické pruhy, 
z nichž některé obsahují jádro podlouhlé, jeden z výběžků pak dokonce dvě jádra. 
Pátral jsem, zdaž by nebylo možno více podobných zjevů nalézti, leč nepoštěstilo 
se mi. 
Sténá vaku: Vnější, tužší vrstva složena z fibrillerního vaziva. Fibrilly ne¬ 
pravidelně různými směry se proplétají a chovají málo jader interpolovaných buněk 
vazivových. Cev jest tu hojnost. Vrstva vnitrní jest rovněž fibrillerní struktury, 
vlakénka hustě se proplétají. Obě vrstvy vnitřní i vnější pojí řídké, cévnaté vazivo. 
Co se týče poměru nádorů ku stěně vaku, tu všady na zadní ploše možno bylo 
konstatovati, že nádory v souvislosti jsou pouze s vnitřní vazivovou vrstvou pouzdra, 
leč od vaziva fibrillerního dosti přesně jsou ohraničeny, takže nikde nemáme tu 
známky, která by nám ukazovala přímo, z čeho a jakým způsobem tu vybujela 
tkáň myomatosní. 
Poměr protažených calices renales k nádorům: Epitheliální povlak vymizel, 
povrch kryt hmotou zrnitou v jemné vrstvě. Typická struktura stěny kalíšku se 
ztratila, i místo ní nalézáme vrstvu vaziva fibrillerního asi '/ 2 —1 mm tlustou, do 
něhož uloženy snopce vláken myomatosních dosti přesně ohraničené, převládně 
průběhu longitudinelního. O svalstvu příčném neb longitudinálním zevním, jež by 
uloženo bylo v snopcích distinktních, ani potuchy; pouze možno konstatovati, že 
ve vazivu pojícím nádory přímo s kalíšky jen tu i tam potroušeny jsou ostrůvky 
myomatosní tkáně. Nádory samy jeví tkáň myomatosní vůči spojujícímu vazivu 
dosti ohraničenou. 
Zbytek ledviny: Vazivová vrstva zbývající na povrchu po odloupnutí pouzdra 
složena jest z jemných, dosti řídkých fibrill, v nichž roztroušena jádra vřetenitá 
a plochá. Tkáň myomatosní nezastihli jsme tu nikde. 
Klubíčka malá, atrofická. Kanálky točité patrně zúženy, epithél specifický za¬ 
měněn s úzkým kubickým epithélem indifferentním V četných kanálcích shluky 
odchlíplých buniček granulovaných vedle detritu. Vazivo interstitielní téměř všude 
mezi točitými kanálky, hlavně však v zóně subkortikální stejnoměrně rozhojněno. 
V pyramidách kanálky taktéž úzké, buničky výstelkové nizounké, v lumen různé 
válce homogenní. Nikde dilatace kanálků, nikde kysta, nikde malobuněčný infiltrát. 
Z posouzení vylíčených změn makro- i mikroskopických jde na jevo, že 
jde tu o přeměnu větší části ledviny levé v kystu a o bujení myomatosní, 
jež v jakési souvislosti jest s pánvicí i kalíšky renálními. Aby stanovena býti 
mohla konečně diagnosa přesná, zodpověděti jest ještě následující otázky: 
1. Jaké podstaty jest ona kysta, a jaký vztah její k nádorům? 
2. Jest affekce ta pitvodíi foetalního ci vyvimda se teprve pozdéji? 
3. Jaký význam má zjev histologický, zobrazený na tab. obr. 3 ? 
1. K otázce prvé možno podati výklady následující: Ať již tomu jakkoliv, 
tolik jisto jest, že bujení myomatosních nádorů bylo primerní, kysta pak vy¬ 
tvořila se sekunderně, neboť nemáme žádné jiné příčiny v tomto případě, jež 
by mohla podmiňovati vznik oné kysty, než kompressi močovodných cest 
oněmi nádory. Ono úhlovité zahnutí močovodu patrně způsobeno značným 
vzrůstem oněch velkých skupin nádorů, jež ledvinu tak značně dislokovaly. 
Kdyby mělo ono býti příčinou, pak by byly musily veškeré kalíšky dila- 
tovati v stejné míře, a nenalezli byohom zajisté onen zbytek ledviny s pří- 
XX. 
