14 
Již anamnesa sama jest pozoruhodnou Nemocný náš již od dětství byl 
velmi slabým, neduživým, konstituce chatrné, která přece něčím podmíněna 
býti musila; při sekci však mimo afiekci ledviny nebylo možno nalézti jiných 
příčin, které by onen stav povšechný mohly vys/ětliti. Počátky této choroby, 
respective momenty, které nemocného uvedly na to, že vážně churaví, dají 
se konstatovati již před mnoha lety. Nemocný první potíže, které činily ho 
neschopna ku práci, pocítil již před 10—11 lety a tu již hmatna byla zřetelně 
»opuchlost kol pupku« a diagnostikována lékařem »dislokovaná ledvina«, jež 
zajisté nebyla ničím jiným, než hmatným nádorem. Uvážíme-li, kterak u jiných 
myomů dlouhá, dlouhá léta uplynou, než poněkud vyrostou, kterak vůbec 
vzrůst myomů jest velmi nenáhlý, snadno přichylujeme se k náhledu o foe- 
tálním původu této affekce, a to tím spíše, protože jediný analogický případ 
Ribbertův již citovaný výše byl právě foetálního původu. Konečně najisto po¬ 
staveno, že myosarkomy striocellulární, tedy nádory dosti příbuzné leiomy- 
omům, v ledvině vesměs nalezeny byly u novorozených neb u dětí několika¬ 
letých, ode všech autorů uznány za nádory kongenitální. 
Leč některé okolnosti zase naopak staví se přímo proti názoru o původu 
kongenitálním: Leiomyomy jsou novotvary, náležející věku staršímu, jak zej měna 
poučuje statistika myomů děložnich, kožních i traktu zažívacího. Dále většina 
případů hydronefros kongenitálních již in foetu docházejí neobyčejných roz¬ 
měrů a tvoří obyčejně při porodu překážku, jež nutí k usmrcení plodu. Zů- 
stane-li dítě na živu, stiženo jsouc podobnou affekcí kongenitální, tu nádory 
ledvin bujívají dosti rychle a velmi záhy znatelnými se stávají. 
Z důvodův uvedených pro i contra patrno, kterak nesnadno jest určitý 
výrok učiniti, a to tím nesnadněji, jelikož tento případ beze všelikých analogií 
úplně stojí osamocen. 
3. Rovněž nesnadným úkolem jest oceniti co do významu histologický útvar 
zobrazený. — Veškerý vzhled tkáně, v níž tento útvar jest uložen, ukazuje na 
změny regressivní, prosáknutí a lilenovitou jakousi degeneraci vaziva, i zdu- 
ření a rozpad četných vláken myomatosních. Možno zjev ten vykládati buď 
jako změnu regressivní, neb naopak, progressivní. Při změně regressivní šlo 
by o zduření několika sousedních buněk a zrnitý rozpad, načež protoplasma 
rozpadávajících se buněk by splývalo v tento podivný útvar? Proti názoru tomuto 
svědčí jednak ona bezprostřední souvislost amoebovitých výběžků protoplas- 
matických s původní massou plasmatickou, a potom přítomnost oněch krásných, 
neobyčejně velikých oválních jader. Mimo to, srovnáme-li okolní buničky sva¬ 
lové, jež nalézají se právě ve stadiu rozpadu, nalézáme, že zduření buněk těch 
nedochází nikde těchto značných rozměrů. Jest to tedy útvar, který by nám 
mohl podati jakési svétlo do temné dosud nauky o množení se buněk myoma- 
tosních ? Útvar ten poukazoval by k tomu, že buňka neobyčejně zduří, jádra 
i plasmatu na objemu značně přibude, a z původního protoplasmatu pak vy¬ 
cházejí amoebovité výběžky, které protahují se do tvaru vřetenitého, opatřeny 
byvše napřed svým vlastním jádrem. Je-li tomu skutečně tak, pak nutno by 
bylo dále stanovití, jakým způsobem nastává tu dělení jáder, o čemž na našem 
obrázku nemáme ani stopy. Ostatně Virchow sám ve své klassické práci 
XX. 
