10 
druhého dne po smrti vykonal chéf ústavu prof. Hlava. Diagnosa pitevní 
zněla: Tyfus ve stadiu vředů v ileu, jejunum a colon ascendens. Strumitis 
dextra purulenta tyfosa. Tumor lienis acutus. Degeneratio parenchymatosa 
hepatis et renum. Pneumonia lóbularis confluens et dispersa cum venostasi. 
Vosková degenerace svalů přímých břišních. Enterorrhagia. 
Ihned po sekci vykonány četné praeparáty z hnisavého obsahu a stěn 
žlázy štítné, v nichž shledány bacilly krátké, zakulacené, nad očekávání četné; 
v žádném praeparátu neshledán ani jeden kokkus. Meihodozi Grammovou ty 
činky tyto nekonstatovány. Z hnisu toho, jenž byl řídký, zlutocervený , vyko¬ 
nány pak plotny gelatiny bramborové a direktně očkováno na agary, bouillony 
bramborové a do gelatin bramborových i masopeptonových. Podobně očko¬ 
váno ze sleziny a žláz mesenteriálních. Na agaru již druhého dne objevil se 
povlak šedý, pozůstávající z bacillů krátkých, jež tendenci měly ve vlákna se 
spojovati, aniž by shledána byla jiná nějaká kolonie. V gelatině vpichem tře¬ 
tího dne objevily se kultury, jež již makroskopicky zcela dobře daly se roz- 
poznati jako kultury bacilla tyfového. Povlak na povrchu gelatiny byl dosti 
mocný, později však značněji se ještě rozšířil a gelatinu, hlavně masopepto- 
novou, na povrchu zkalil. Podél vpichu nepatrný vzrůst. Odsud pak k úplnému 
provedení důkazu, že jedná se o bacilla tyfového, očkováno bylo na brambory 
a do gelatinu, jimž přidáno pět kapek 5% roztoku kyseliny karbolové. Re- 
sultát všech těchto kultur svědčil jedině pro bacilla Eberth-Gaffkyho. V řezech 
pak vykonaných ze stěn žlázy štítné a Lofflerovou methodou zbarvených kon¬ 
statovány bacilly krátké i delší v houfcích ležící. Barvením pak dle Gramma 
bacilly tyto zůstaly nezbarveny, při čemž pak neshledali jsme žádných mi¬ 
krobů, tedy ani ne nějakých kokků. 
Jest tudíž jisto, ze i tento případ, t. j. povstání hnisavé strumitidy, v pi ů- 
béhu tyfu dlužno přicítati jediné a výhradné bacillu tyfovému. 
Pátráním v literatuře nalezli jsme dva totožné případy, a sice jeden případ 
hnisavé strumitidy původu haematogenního, společně popisují Kummer aTavel; 
v hnisu poznány jedině bacilly tyfové, a autorové uznávají je za původce zá¬ 
nětu a zhnisání a tím doplňují učení o pyogenní schopnosti mikroorganismu 
tohoto. Druhý případ popisuje Dupraz, * 2 ) kde v druhém týdnu po uplynutí 
abdominálního tyfu povstala u 331etého muže hnisavá strumitida; ve hnisu 
incisí vyprázdněném konstatovány bacilly tyfové v čisté kultuře. 
Na základě uvedeného není pochyby, že ve dvou těchto případech jednalo 
se o hnisavé processy, jež dostavily se na sklonku onemocnění tyfosního vy¬ 
volány byvše jedině a výhradně bacillem tyfovým. 
V literatuře shledáváme kromě již uvedených tří případů ještě několik 
jiných, z nichž obšírněji zmíniti chci se pouze o těch, kde bacillus tyfi poznán 
') Kumrner a Tavel, Zwei Fálle von Strumitis haematogenen Ursprungs. Ref. v Centr, 
fiir Bakt. u. Paras. Bd. XII. Nro 10. 
2 ) Dupraz, Deux cas de suppurations (thyroidite et osteomyelite) consécutives á la 
fiěvre typhoide et causées per le bacille ďEberth (Archiv de médecine exper. et ďanat. 
pathol. 1892. Mro 1.). Dle C. f. allg. Path. u. path. Anat. Bd. III. Nro 17. 1892. 
XXI. 
