12 
případech obsahoval hnis jen bacilly tyfové, z čehož autor pyogenní účinek 
mikroba tohoto uznává. 
Loriga G. a Pensuti V. 1 ) popisují případ, kde rekonvalescent v desátém bez- 
horečnatém dnu onemocněl pleuritidou. Ze hnisavého exsudátu isolovali autorové 
plotnami mikroorganisma, který tinktorielními i kulturelními vlastnostmi a pro 
své chování vůči různým, k zjištění bacilla tyfosního doporučovaným methodám 
differencielním, jako bacillus Eberthův rozpoznán byl. Při prohlížení později 
vzatého exsudátu konstatovány kromě bacilla tohoto ještě mikrokokkus pyo- 
genes aureus a albus. Autorové jmenovaní doznávají, že mnohé komplikace 
a následné nemoci při tyfu nepochybně účinkem bacilla tyfového vyvolány 
bývají. 
Rosin a Hirschel 2 ) nalezli ve zvláštním infiltrátu bérce (snad periostitis?), 
jenž se vyvinul v jednom případě dlouho probíhajícího tyfu ve stadiu bez- 
horečnatém, v nekrotické tkáni výhradně v čisté kultuře, bacilla tyfového 
a provedli exaktně bakteriologický důkaz o svém nálezu. 
Dále Ullmann 3 ) měl příležitost pozorovati dva zvláštní případy. Jeden 
případ, kde po pneumonii nastala osteomyelitis humeru s následujícím zhni- 
sáním kloubu ramenního, vyvolán byl pneumokokkem. V druhém případě 
pro nás důležitém — jednalo se o osteomyelitis tibiae po přestálém tyfu, 
kdež vypěstěn jedině bacillus Eberth-Gafikyho. 
Konečně zmiňuji se o publikaci Valentiniho. 4 ) Jeden případ recidivujícího 
tyfu komplikoval se 55. dne po započetí nemoci s abscessem na tibii, jenž 
povstal po nepatrném traumatu. Mikroskopickým vyšetřením hnisu neshledáno 
žádných mikroorganismů. Očkováním však na brambory a gelatiny vyvinuly 
se kolonie bacillů, jichž všecka charakteristika svědčila pro bacilly tyfové. 
Baumgarten identitu bacillů těchto s bacilly tyfovými potvrdil. Druhý případ, 
jenž velice pro pyogenní vlastnost bacilla tyfového svědčí, týkal se nemoc¬ 
ného, u něhož za 9 týdnů po onemocnění tyfem vyvinul se levostranný 
empyem, jenž thorakocentesou vyprazdňován byl. Při mikroskopickém vyše¬ 
třování barvených praeparatů z hnisu nalezeno několik bacillů, jež tvarem 
bacillů tyfovému se podobaly. Kulturelně (užito bylo bramborů, ploten gela- 
tinových i gelatin nakloněných), pohyblivostí a j. rozpoznány tyto jako bacilly 
tyfové, při čemž pak žádných pyogenních kokků nekonstatováno. Na základě 
toho považuje Valentini bacilly tyfové za původce empyemu a popírá ná¬ 
mitku Baumgartenovu, jenž myslí, že původní infekce v případech takovýchto 
vyvolána bývá diplobacillem Fránkel-Weichselbaumovým, jenž pak odumírá, 
a bacilly tyfové sekunderně na místo zachvácené vnikají. Lišil se též hnis 
z empyemu tohoto od hnisu povstávajícího diplobacilly pneumoniae. 
*) Lorigo a Pensuti, Pleurite de bacillo del tifo Dle C. f. B. Bd. IX. Nro 24. 
2 ) Zur Lehre von den metastatischen Wirkungen des Tyfusbacillus. Deutsche med. 
Wochen. 1892. Nro 22. 
3 ) Ullmann, Beitráge zur Lehre der Osteomyelitis. Dle Deut. med. Woch. 1892. 
Nro 52. 
4 ) Valentini, Beitrag zur Pathogenese des Tyfusbacillus. Berl. Kliň. Woch. 1889. 
Nro 17. 
XXI. 
