1G 
jiné mikroorganismy, což kulturami stvrzeno bylo. Autorové uvedení poukazují 
pak k tomu, že nestávalo v tomto případě vůbec nějakého traumatu, aniž jiného 
nějakého způsobení loci minoris resistentiae. — Přímý pak pokus provedl Ull- 
mann J ) a obíraje se aetiologickou otázkou osteomyelitidy objasnil zdařilými 
pokusy pole aetiologie osteomyelitidy se týkající. Dle stávajících totiž pozoro¬ 
vání byl považován stafylokokkus pyogenes aureus (mikrokokkus Becker) 
za pathogenního mikroba infekčního zánětu dřeně kostní a jen v těžkých 
případech onemocnění tohoto vypěstován byl kromě uvedeného mikroba ještě 
stafylokokkus pyogenes albus. Ullmann pak zajímavými svými nálezy (o nichž 
zmínka učiněna na str. 12.) pobádán, provedl důkaz, že osteomyelitis může 
způsobena býti celou řadou pathogenních mikroorganismů, tak kromě stafylo- 
kokka pyog. aurea i stafylokokkem pyog. albem, streptokokkem pyogenním, 
bacillem pyocyaneem, mikrokokkem tetragenem, diplobacillem pneumonie a 
bacillem tyfu. Experimentoval pak tak, že místo fraktury (jak Becker činil) 
temporerní elastickou ligaturou končetiny způsobil městnání krve a haemor- 
rhagie ve dřeni kostní a tím locus minoris resistentiae. Na záklaně toho činí 
Ullmann rozdíl mezi primerní osteomyelitidou a sekunderní; prvotní způ¬ 
sobena jest stafylokokky. jejichž místo invase jest neznámo, druhotná pak 
přidružuje se ku nemocem infekčním (tyfu, pneumonii a j.) a způsobena bývá 
dotyčnými mikroorganismy invasí z původního místa lokalisačního. Z klini¬ 
ckého stanoviska ovšem rozdílu není; tento týče se jen stránky aetiologické. 
Muscatello G. * 2 ) vstřikoval podkožně králíkům a psům malé kvantity (až 
05 cm 3 ) den až 12 dní staré kultury bouillonové bacillů tyfových bez výsledku. 
Reakce omezovala se na několik dní trvající červeň a zduření místa, kam očko¬ 
váno bylo, v němž po třech dnech injikované organismy kulturami již se ne¬ 
dali dokázati. Naproti tomu však týmže způsobem applikačním včtsího množství 
kultury konstantně u těchže zvířat bylo možno vyvolati vytvořování se ab- 
scessů. Ve hnisu těchto abscessů, jež ve svých elementech oněm vyvolaným 
kokky hnisavými úplně se podobaly, mikroskopicky bacilly jen velice spoře 
se nalézaly, kulturou však vždy jedině bacilly tyfové dokázati se daly. 
Vylíčené tyto pokusy nebyly tedy vykonány přímo k tomu, aby snad 
zjištěna byla pyogenní vlastnost b. tyf., vyjímaje práci Muscatellovu. Resultáty 
této však nemůžeme prohlásiti za úplně přesvědčivé, jelikož jednak nevíme, 
zda s materiálem očkovacím proveden potřebný průkaz totožnosti b. t., a za 
druhé, jelikož subkutanní applikace králíkům k studiu pyogenních schopností 
toho neb onoho mikroba nezdá se nám býti úplně spolehlivou. 
Jedině Orlojf, jehož práci jen z referátu známe, 3 ) zabýval se otázkou, 
zda processy hnisavé posttyfosní příslušejí výhradně b. t. nebo effektem-li jsou 
obyč. hnisavých mikrobů. Z práce této však ani nemohu zjistiti, zda Orloff 
sám podobné případy u člověka pozoroval aneb zda pouze obmezil se na 
') Ullmann, Beitráge zur Lehre der Osteomyelitis. Dle Deut. med. Woch. Nro 32. 
2 ) Muscatello G., Sul potere piogeno del bacillo di Eberth. Dle C. f. B. Bd IX Nro 24. 
3 ) Dle referátu v Centralbl. f. Bakt., 1890. 
XXI. 
