2G 
Časté vyskytování se druhů Poriles leptoclada, DentaLium incurvum a j., 
jakož i vnější petrografický habitus této vrstvy uporníná mimoděk na lavici 
slinu v úvozu zvířenou bohatého. I v hliníku žlutavý tento slin hostí bohatou 
zvířenu. Dosud se mi povedlo z něho vydobyti toliko 110 druhův, množství, 
jak patrno, dosti značné, avšak naproti bohatství slinu v úvozu přec jen malé. 
Bude na příštím vykořisťování množství toto rozšířiti, doufám pevně, že se to 
povede, jelikož bohatosť tohoto slinu, jak pouhý pohled na množství úlomků 
na výchozu jeho se povalujících poučuje, je opravdu značná. Dosud poskytl, 
jak juž podotknuto, 110 rozličných druhů, nepočítaje v to mořské houby a 
ježky. Jak tyto tak i ony nelze v té době určiti, jelikož nalezeny po nich to¬ 
liko jehlice a ostny. Ze zmíněných 110 druhův odpadá na foraminifery G0, 
korály 2, mechovky 15, lamellibranchiaty 7, gasteropody 9, ostrakody 13 a 
ryby (otolithy) 4 druhy. 
Povšechný ráz této zvířeny rovná se rázu zvířeny zmíněného juž slinu 
v zářezu. Tato shoda jeví se nejen na foraminiferách, než i mechovkách, la- 
mellibranchiatech, gasteropodech atd. Zejména foraminifery, mechovky a ostra- 
kodi jsou po té stránce pouční. Budiž zároveň podotknuto, že lamellibranchiati 
a gasteropodi ve slinu hliníku vyskytují se poměrně častěji a u větším druho¬ 
vém množství, avšak jejich zachovalosť je namnoze velmi špatná, jejich ulity 
a misky jsou po většině rozmačkány, a my sbíráme a vyplavujeme toliko střepy 
a úlomky, kteréž zhusta zevrubně a přesně možno určiti. 
Pískovec s bylinnými otisky. 
Juž A. Rzchak připomíná, že zdejší pískovec, uložený mezi tak zvaný šlír, 
nebo tvrdé sliny a horní měkčí sliny, přechovává toliko neurčitelné bylinné 
otisky. I panu dvornímu radovi D. Sťurovi byly tyto otisky známy juž r. 1867, 
avšak ani jemu, výtečnému phytopalaeontologovi, nepovedlo se zde objeviti 
větší množství dobře Zachovalých a zevrubně určitelných listův atd. 
Každá snaha, směřující k tomu, dodělati se zde po té stránce nějakých 
úspěchův, jest marna. A jiných organických zbytkův tento pískovec nepře¬ 
chovává. 
A. Rzehak považuje tyto jinak dosti bezvýznamné pískovce, které na 
západě přecházejí v sypké písky, za aequivalentní písků grundských. Klade je 
do bezprostředního sousedství písků ivančicko-oslavanských. Na nich uložené 
sliny pokládá za sedimenty druhého mediterranního stupně. — 
Právem-li tak činí, poznáme, když bedlivě prozkoumáme ráz jednotlivých 
zdejších miocaenních členů a když k tomu ještě přibereme v úvahu zvířenu lavic 
slínů, o nichž je tuto řeč. Jsem přesvědčen, jestliže tak učiníme, mnohé věci, 
které se zde zdají svědčiti pro názor, že Vejhon dokumentuje správnost ná¬ 
zoru o dvou mediterránních stupních v miocaenu moravském, seschne se na 
svůj opravdový a přirozený objem. 
XXIV. 
