5b 
culum je vejčité, zadní čtyřhranné s otupenými rohy; obě jsou slabě vysedlá 
a prohloubena. Crista superior tvoří hranu slabě vyvýšenou, v zadu prohnutou. 
Ventrální rýha rovnoběžná s okrajem, je slabá, sotva zřetelná. Area mělká, 
prohlubuje se na zad, kde je rozšířena. Dorsální a ventrální okraj obloukovitý; 
tento je hladký a ostrý, onen ozubený. V zadní části ventrálního okraje leží 
slabý výkrojek. 
Otolithus Moraviais je příbuzný druhu Kokenem *) popsanému O. medi- 
terraneus. Liší se však od něho jednak odchylným poměrem šířky k délce, 
zejména pak rozdílně vyvinutou kaudou. 
Zachovalosť tohoto velice rozšířeného druhu v jílech badenské, steinabrun- 
nenské a šlírové facies jest vesměs velmi krásná. Setkáváme se s ním téměř 
na každé lokalitě miocaenu moravského. I v obvodu miocaenních usazenin 
dolnorakouských jest rovněž široko daleko rozšířen. 
Naleziště. Mimo v židlochovickém spodním slinu Vejhona zjistil jsem 
tento druh v jílu lažánském (v 600 exemp.), lomničském (2 exempl.), bejkovi- 
ckém (60 exempl.), boskovickém (5 exempl.), řepském (2 exempl.), knihnickém 
(12 exempl.), dále ve slinu černohorském (2 exempl.), drnovickém (1 exempl.), 
kralickém (3 exempl.), sudickém (1. exempl.), jaroměřickém (4 exempl.) na 
Moravě; mimo to jest mi znám od Neudorfu, pak ze šlíru ottnangského a 
jílu walbersdorfského. 
Otolithus (Berycidarum) pulcher nov. spec. 
Tab. III. vzor 17 ab. 
1*2 mm dlouhý, 1 mm široký, 03 mm tlustý. 
Obrysu je elliptického, v předu šikmo seříznutý, v zadu zúžený. Ventrální 
okraj má vypouklejší dorsálního, oba jsou ostré, avšak neozubeny. Zadní okraj 
je zakulacen. Po výkrojku mezi okrajem dorsálním a zadním není ani památky. 
Vnější plocha hladká, lesklá, asi uprostřed nejsilněji sklenutá, sklání se k okra¬ 
jům; vnitřní je rovná. Rýha na vnější ploše, jež odpovídá excisuře, je hluboká 
a poměrně dlouhá. Až po její zadní konec sklání se vypouklý hřbet, odtud 
počínajíc, vnější strana je plochá. Výkrojek excisury, u okraje rozšířen, úží se 
na zad v úzkou rýhu. Sulcus acusticus široký, mělký, v zadu zahnutý. Me¬ 
diální osa ostia a kaudy nespadá do mediální osy otolitha, nýbrž uzavírá s ní 
ostrý úhel. Kauda asi půldruhakráte kratší ostia, jehož vnější okraj je oblou¬ 
kem vykrojeny; okraj zadní vypouklý, spodní rovný. Crista superior slabá, 
úzká. Area poměrně hluboká, v zadu rozšířená, poblíž hrany crista superior 
nejsilněji vyhloubená. Přední colliculum slabě, zadní silněji vyvinuto, podél 
tohoto táhne se na spodní straně ostrá rýha. Ventrální rýha úzká, ale ostrá, 
s okrajem rovnoběžná. 
Otolithus pulcher liší se od druhu O. Moravicus , jemuž je velmi podoben, 
jednak menšími rozměry a neozubenými okraji, jednak — a na to budiž po- 
') E. Koken. Neue Untersuchungen an Tertiár-Fisch-Otolithen, II. Zeitschrift d. deutsch. 
geolog. Gesellsch. 1891, 43 B. pag. 122, Fig. 15. 
XXIV. 
