61 
částí obloukem ohraničený, v předu téměř rovný. Spodní strana konvexní, 
v zadu sklenutější než v předu, uprostřed zřídka smačklá, hladká a lesklá. 
Sulcus acusticus leží v mediální čáře ploché vnitřní strany, je úzký, v zadu 
rozšířený, poměrně hluboký. Ostium delší a užší než kauda. Collicula sotva 
znatelná. Rostrum přišpičatělé, prodlouženo; antirostrum tupé, do zadu po¬ 
sunuto. Crista superior nízká, rovná; za ní rozprostírá se mírně prohloubená 
area, jež se na zad rozšiřuje. 
Tento druh různí se od ostatních druhův této skupiny nejenom obrysem 
sagitty, než zejména sulkem, jenž je odchylně vyvinut od tvaru sulka druhů 
dříve popsaných. Máme-li tu činiti s novým repraesentantem nové skupiny, 
nelze mi okamžitě říci. Scházíť až dosud dostatečný srovnávací materiál a po¬ 
pisy většího množství recentních otolithů. 
Naleziště. Židlochovický spodní slin Vejhona, lavice slinu miskami boha¬ 
tého Corbula gibba a Leda nitida. Boskovice (7 exempl.), Řepka (2 exempl.). 
Percidae. 
Otolithus (Serranus) insignis nov. spec. 
Tab. II. vzor 9 ab. 
3 mm dlouhý, T6 mm široký, 05 mm tlustý. 
Obrysu podélně elliptického. V zadu přišpičatěný, na konci otupený; 
v předu prodloužený v poměrně dlouhé přiostřené rostrum a excisurou slabo 
vykrojený. Vnější strana silně konkávní, pokryta širokými žebry, jež jsou té¬ 
měř plochá a ohraničená úzkými rýhami, kolmými na okraj. Dorsální okraj 
je rovný, vzadu šikmo seříznutý a ostrý; nese nepravidelné, nestejně velké 
zuby. Ventrální okraj ozubený, v předu silněji obloukovitě prohnutý než 
v zadu a ostrý. Vnitřní strana konvexní, rozdělená sulkem ve dvě nestejné 
části, z nichž dorsální je menší než ventrální. Sulcus acutiscus rozpadá se 
v široké, lopatkovité, vyhloubené ostium, které se ku kaudě zužuje. Tato je 
dlouhá, úzká, hluboká, avšak mělčí než ostium a zahýbá v zadu hákovitě 
k ventrálnímu okraji. Ostium dělí nízký stupínek od kaudy. Dorsální okraj 
ostia je téměř rovný, ventrální vodorovný, v předu rovný, v zadu se rázem za¬ 
hýbá ku přednímu konci kaudy. Dno ostia prohlubuje se od předu ke stu¬ 
pínku kaudálního okraje. Podél dorsálního okraje ostia běží poměrně hluboká 
rýha excisury ku kaudě, kde se ztrácí. Této rýze odpovídá na vnější straně 
hluboká brázda. Crista superior představuje nízkou, úzkou a ostrou hranu, za 
níž se rozkládá elliptická area. Vytáhlému rostru odpovídá zakrslé, otupené 
antirostrum. Ventrální rýha schází. 
Otolithus insignis připomíná živě druh O. Nothingeni popsaný Kokenem 
ze svrchního oligocaenu, avšak liší se od něho netoliko tvarem sulca, ale 
i odchylnými rozměry. 
Naleziště. Židlochovický spodní slin Vejhona, lavice bohaté miskami druhů 
Corbula gibba a Leda nitida. 
XXIV 
