64 
nejsilněji sklenuta, sklání se mírně k okrajům; je úplně hladká a slabě lesklá. 
Okraj dorsální a ventrální konvexní, celistvý, ostrý. Vnitřní strana plochá. 
Sulcus acusticus mírně prohloubený, ohraničený ventrálním, zaškrceným, dor- 
sálním uprostřed prohnutým okrajem. Ostium větší kaudv; collicula scházejí. 
Cristu superior má sotva znatelnou. Area prostranná, leč velmi mělká. Ventrální 
plocha vysedlá, ohraničená ostrou rýhou s okrajem rovnoběžnou. 
Otolithus praetiosiis lze od předchozích druhů velmi snadno juž po ob¬ 
rysu sagitty rozpoznati. Avšak i znaky sulca liší se od oněch druhů. V moř¬ 
ských sedimentech vídeňské pánve je poměrně silně rozšířen a těší se tu 
vzácné zachovalosť. 
Naleziště. Zidlochovický spodní slin Vejhona lavice miskami druhův Cor- 
bula gibba a Leda nitida bohaté. Neudorf, Nussdorf. 
Otolithus (inc. sedis) bellus nov. spec. 
Tab. III. vzor 9 ab, 
9’8 mm dlouhý, 6 mm široký, 2 mm tlustý. 
Obrysu vejčitého, v předu široký, v zadu zúžený. V předu tlustší než 
v zadu. Přední okraj mírným obloukem ohraničený, zadní tupě přiostřelý. 
Ventrální a dorsální okraj celistvý, onen prohnutý, tento téměř rovný. Vnější 
strana téměř plochá, v předu silněji konvexní než v zadu, pokrytá jemnými 
žilkami, kteréž se sbíhají ve společném bodu při okraji dorsálním, a sice 
v předu ležícím. Rovnoběžně s okrajem běží obrysy přirůstných vrstev. Sulcus 
acusticus leží šikmo, je v předu rozšířen, v zadu zúžen a prodloužen. Ostium je 
krátké, široké, téměř čtyřhranné; kauda je prodloužená, vyhloubená a v zadu 
přihrotěná. Area elliptického obrysu, rozprostírá se mezi cristou a dorsálním 
okrajem, nedosahujíc však zadní části sagitty. 
Tvarem sagitty a polohou sulca upomíná druh Otolithus bellus na latt- 
dorfský druh O. umbonatus , popsaný E. Kokenem 2 ) z oligocaenu severoněme- 
ckého, leč rozdíly, jež tyto druhy odlišují, jsou tak nápadné a značné, že 
nepřipadá těžko ihned je při prvním přirovnání rozpoznati. 
Naleziště. Zidlochovice ze spodního slinu Vejhona, lavice na zkameněliny 
bohaté. 
2 ) E. Koken. Ober Fisch-Otolithen, insbesondere uber diejenigen der norddeutschen 
Oligocaen-Ablagerungen. Zeitschrift d. deutsch. geolog. Gesellsch. in Berlin 1884, pag. 557, 
Taf. XII, Fig. 12. 
XXIV. 
