5 
násobnění centrálního kanálu ve fysiologickém bujení ependymarního a peri- 
ependymarního gliového tkaniva, což ve věku pozdějším zpravidla ku obli- 
teraci centrálního kanálu vede. Pouhé srostění stěn zmačklého centrálního ka¬ 
nálu vyvoditi již může jeho zdvojení. Já sám uvádím ve své práci zmíněné, 
kterak v trhlině syringomyelitické, deroucí se již obliterovaným kanálem, při¬ 
chází dříve zarostlé ependymové buničky opět na povrch a seřaďují se 
v epithel. To jsou příklady, které víru v anomálie embryonalné centrálního nerv- 
stva, bez dostatečně prokázané genese přijaté, otřásají, byť by i na pohled 
anomálie tyto jiného výkladu nepřipouštěly. 
Když jsem prohlížel své případy heterotopie, znamenal jsem všude ony 
změny násilného rázu, ba byly změny takové, že přímo nutily k tomu náhledu, 
že vznikly teprve postmortalně, t. j. uměle. Zejména zřejmé byly tyto arti- 
ficielní dislokace hmoty bílé i šedé v případech akutního pathologického pro- 
cessu spinalního. Když však jsem své případy opět srovnával s případy hetero- 
topií v literatuře uveřejněných, s případy i staršími, zejména však s případy 
v poslední době z Mendlovy laboratoře vycházejících, znamenal jsem, že jsou 
ty změny sobě velmi podobné a na mnoze i shodné. Obzvláště Feistův po¬ 
slední případ č. 24 dle mého náhledu vznikl postmortalně při vyjímání míchy 
z kanálu páteřního. Avšak vedle těchto změn násilných nalézají se zase změny, 
kterými jsou upravovány a vyrovnávány, což se mohlo jen ještě za živobytí 
individua díti. 
Za těchto myšlének přistoupil jsem k této práci a podávám příspěvek 
k rozluštění tak zajímavé otázky, ač předobře cítím, že konečného cíle daleko 
vzdálen jsem. 
Prve nežli přikročím ku líčení vlastních případů, pokládám za nutné ohled- 
nouti se zběžně po případech v literatuře známých. Kronthal ve své prvé 
práci 2 ) napočetl jich 11, v druhé lw ) 8, ušel mu však případ Minry 9 ) krás¬ 
ného zdvojení míchy. Já sám pak nalezl ještě více případů, v literatuře Kron- 
thalem opomenutých. Tím vzrostl počet celkový na 24. 
Ku případům význačnějším, k nimž autory připojeny jsou obrázky, při¬ 
dávám své kritické poznámky, pokud ráz heterotopií v nich se zračící se zku¬ 
šenostmi, z mých vlastních případů nabytých, srovnávati jsem mohl; arci 
s jistou reservou, poněvadž mi ty případy z autopsie nejsou známé. 
1. Bramwell 1 *): Paralysis pseudohypertrophica. V cervikalní zduřenině tá¬ 
hne se po jedné straně řezem od periferie po vnitřní straně zadního rohu až 
do předního rohu trhlina. Od předního rohu jest část šedé hmoty odtržena, 
mezi kterou se však vkládá úzký pruh bílé hmoty. Zadní roh jest do předu 
otočen. Myslí, že to jsou kongenitalní změny. Heterotopie nese zde zřejmé 
stopy násilí upraveného. 
2. Zmiňuje se tamtéž o případě Drummondovč, kde se rovněž jednalo 
o výrůstek postranních provazců. Z těchto případů vidí Bramwell v heterotopii 
praedisposici ku vzniku paralysis pseudohypertrophica. 
3. Piek i 5 ): Progressivní svalová atrofie. V lumbalní naduřenině v levém 
zadním provazci ohraničené malé místo s rozmnoženou glií, v které se na¬ 
lézaly vlákna nervová. 
1* 
XXV. 
