Ze zákona Raoult -ova o bodu tuhnutí roztoků a o bodu varu jich vy¬ 
plynuly, jak známo, dvě methody stanovení veličin molekulárných: jedna 
kryoskopická, která slově obyčejně Raoult- ovou, druhá na měření bodu varu 
roztoků založená, kterou vypracoval E. Beckmann , až do té formy, jak pří¬ 
tomně se jí v laboratořích užívá. 
Určení hmoty molekulárně v jistém rozpustidle děje se dle vzorce shod¬ 
ného pro obě methody 
kde M je hledaná molekulárná hmota, p koncentrace roztoku a sice počtem 
gramů q látky rozpuštěné na 100 g rozpustidla vyjádřená, tedy 
_ 100? 
P~ Q - 
když Q značí počet gramů určitého rozpustidla. 
At jest pozorovaná změna mezi bodem tuhnutí neb bodem varu roztoku 
a rozpustidla. Pro stanovení molekulárně hmoty samé nerozhoduje znamení 
tohoto rozdílu utvořeného ve smyslu 
A t — t x Íq , 
když t 0 pro rozpustidlo samotné, t x však pro roztok platí. Jinak řečeno ne¬ 
záleží na tom, zda pozorujeme depressi či elevaci teploty při tuhnutí neb při 
varu rozpustidla látkou rozpuštěnou. 
Methoda kryoskopická pozoruje depresse bodu tuhnutí, methoda varu 
elevace bodu varu. 
Při této druhé methodě, k níž nyní výhradně se obrátíme, předpokládá 
se ovšem, že bod varu látky leží výše než bod varu rozpustidla, a sice vy¬ 
žaduje praxe, má-li měření býti spolehlivé, aby rozdíl obou bodů varu byl 
značný (aspoň 140°). Jak se průběhem této stati objeví, lze dojiti dobrých 
výsledků i při látkách, jichž body varu značně méně se liší, pečlivým rozborem 
výsledků. 
Veličina A m t ve vzorci pro M jest veličina stálá pro určité rozpustidlo. 
Jest to molekulárné zvýšení bodu varu rozpustidla, to jest zvýšení, které působí 
molekulárné množství (v gramech) jakékoli látky ve 100 g rozpustidla. 
Rozpravy. Ročník II. Třída II. Číslo 26. 1 
XXVI. 
