26 
my*) ve své práci o optických konstantách rhamnosy jsme shledali 
[«]/> = + 8°34, 
a posléze udal Jacobi**') pro tutéž veličinu 
\a\o = -f- 8°7 . 
Veličiny tyto souhlasí v celku uspokojivě, i nelze vysloviti se jinak, než 
že isopropylalkohol nechává molekuly rhamnosy netknuty, a sice i za varu, 
že tedy chová se tu jako pouhé rozpustidlo, lépe řečeno zředidlo, beze vší 
chemické akce, právě tak jako voda. Jsou to pravé směsi, neb jak díme, ne¬ 
umějíce zatím jinak to vyznačiti, jsou to pravé roztoky fysické. 
Vyplývá odtud, že na rovinu světla polarisovaného v těchto pravých roz¬ 
tocích (jako zde při vodě a isopropylalkoholu) má jediný vliv molekula 
krystall representující, neboť rhamnosa jest krystallisace schopna jen jakožto 
molekuly 
C 6 H J2 o 5 . h 2 o, 
kdežto v roztocích, v nichž rozpustidlo působí chemicky, vznikají nové látky 
o rotační mohutnosti nové. 
A právě tyto okolnosti — ba snad tyto ze všech nejlépe — dokumentují 
nám různost dvou druhů roztoků, jak naznačena byla. 
Patrně souvisí s tím i tato okolnost: Vneseme-li do těch alkoholů, s nimiž 
rhamnosa poskytuje alkylátů, tolik rhamnosy, že po sebe delším účinku za 
studená zbývá jí část nerozpuštěna, a zahřejeme, až se vše rozpustí, pak ale 
k původní teplotě schladíme, nevyloučí se žádné krystally. Však roztok ten 
není přesycen, neboť ani třepáním ani vhozením krystallků ničeho nevylučuje, 
ba ještě při zahřátí nové množství rhamnosy se v něm rozpustí. Tvoří se tu 
patrně alkyláty, jež ku svému vzniku tepla potřebují. 
Vodní roztok chová se jako roztoky obyčejné vůbec, zde nevzniká žádný 
alkylát. A též tak choval se roztok isopropylalkoholický. Ochlazen byv vylučoval 
nadbytek rhamnosy v krásných krystallkách. 
* * 
* 
Budiž nám dovoleno vysloviti zde upřímné díky panu prof. dru. B. Raý- 
manovi , jenž s obvyklou ochotou po celou dobu práce laskavou radou co 
nejúčinněji nás podporoval. 
*) Pařízek a Šulc, 1891. Věstník král. čes. spol. náuk 1 . 169. 
**) Jacobi, 1. c. 
XXVI. 
