ROČNÍK XXX. TŘÍDA II. 
ČÍSLO 5. 
Oxydace siřičitanů v koncentrovaných roztocích. 
Podávají 
Dr. Jaroslav Milbauer a inž. Jan Pazourek. 
Předloženo dne 5. listopadu 1920. 
Zjev okysličování siřičitanů vzduchem byl v literatuře fysikálně 
chemické studován pouze v roztocích zředěných (Dumington a Russe, 
Bachmann, Rossler, Binnecker, Kessler a Harcout, Krutwig a Demon- 
court. Béry, Bigelow, Titoff, Brown, Thiel, Howard a Davey) a byl 
nalezen význačný vliv katalytický na rychlost reakční solemi mědi a po¬ 
měrně jen nepatrný účinek ostatních solí kovů, schopných tvořiti několik 
stupňů oxydačních. V literatuře fotografické najdeme studii Lumiěrea 
a Seywetze, kteří nechávali stát na vzduchu roztoky siřičitanů v otevře¬ 
ných lahvích a zjistili, že roztoky pouze zředěné se rychle okysličují, 
20%ní prakticky jsou stálé. 
Technická praxe všimla si oxydace siřičitanů ihned, když síran 
amonný počal nabývat i důležitosti jako dusikaté hnojivo a snažila se 
siřičitan amonný okysličovati vzduchem a tak obcházeti výrobu kyseliny 
sírové. V příslušné patentové literatuře najdeme zprávy o strojním za¬ 
řízení, jež umožňuje práci pod tlakem (Stutzer, Hochstská továrna), za 
vyšší teploty (Chem. Ind. A. G. a Wolf), o dělení siřičitanů a síranu 
amonného sublimací (Burgheiser). Kromě toho chrání Badische Anilin- 
und Sodafabrik v Ludvigshafenu přeměnu bisulfitů pod tlakem v síran 
a některé patenty radí k výrobě síranu amonného nepřímo oxydací 
siřičitanů hlinitého. 
Scházejí dosud data o postupu okysličování v roztocích koncentrova¬ 
ných, jež s malým nákladem bylo by lze zahustiti tak, že přímo by krysta¬ 
lovaný síran amonný z nich vypadl. V práci, podniknuté v laboratoři 
chemické technologie anorganických látek na české vysoké škole chemicko- 
technologického inženýrství byl vzduch jednak protřepáváním uváděn 
ve styk s roztoky siřičitanů, jednak jimi proháněn. Po důkladné revisi 
dosavadních údajů bylo zjištěno, že význačným katalysátorem reakce 
v prostředí neutrálném jsou při všech koncentracích soli kobaltnaté, kdežto 
Rozpravy: Roč. XXIX. Tř II. Č. 5. 
V. 
