3 
delší dobu ve zkoumadle ležel, rozšiřuje se zbarvení od těchto míst po celém 
pletivu, které pak jest stejnoměrně zabarveno. 
Vedlo by příliš daleko, kdybychom změnám dříve uvedeným chtěli 
věnovati podrobnou pozornost. Není to úkolem tohoto sdělení. Nás zajímá 
především, jakým způsobem se ono barvivo, které v blanách chorobného 
pletiva vstřebáno jest — vytváří, a do které asi skupiny látek možno je 
po stránce chemické zařaditi. 
Nejprvé prohlédli jsme všecka evropská Mnia a mohli jsme zjistiti, 
že u veškerých druhů, které mají zebro (aspoň u starších exemplářů) červené, 
zabarvují se blány chorobných buněk rovněž Červené, u druhů se žebrem ze¬ 
leným žluté anebo hnédé. Totéž platí o barvé zajizvených ran. 
Bylo tedy patrno, že v blanách Mnií dvě od sebe různící se látky 
přítomny jsou, z nichž každá určitým druhům jest vlastní. 
Nejprvé jednalo se o to, zjistiti, zda poranění skutečně zabarvování 
membrán má v zápětí. Pěstovali jsme k tomu cíli mladé Mnium affine 
pod zvonem ve vlhké atmosféře. Uřezali jsme špičky lodyžek, probodali 
lístky jehlou, vytrhali pincetou kousky pletiva z obruby listové atd. Po 
dvou dnech prohlédli jsme rostliny, abychom zjistili změny. Pokud byly 
rostlinky dosti vlhké a turgescentní, nebylo pozorovati změn žádných. 
Při zavadnutí počaly se však blány buněčné na místě poranění velmi rychle 
hnědě zabarvovati. 
Víme, že při poranění rostlin právě tak jako alkaloidy také,i třísloviny 
a látky povahy fenolové ku místu poranění se stěhují, aby tam možné 
infekci zabraňovaly. Toto stěhování tříslo vin děje se v odumírající buňce 
velmi rychle, ježto membrány třísloviny velmi dychtivě vstřebávají. 
Mikrochemický důkaz, o jakou látku — lépe — o jaké látky se 
v našem případě jedná, jest nesnadný a zdálo by se nám také velice odváž¬ 
ným a nemístným mikr o chemických reakcí ku nějakým dalekosáhlým 
závěrům použiti. Vztahy různých fenolů, látek to snadno štěpitelných, 
ku tříslovinám, těchto pak zase ku flobafénům a dokonce i ku anthokyanu 
jsou tak úzké, že lépe jest spokoj i ti se s pravděpodobností než chtíti za 
každou cenu provésti naprosto spolehlivý důkaz. Vždyť v takových obtíž¬ 
ných případech nevedou ani řádně provedené chemické rozbory k cíli. 
Tak připomínáme zde v posledních létech od Baumgártla*) pro¬ 
vedenou práci o červeném barvivu v Ricinus communis, která ukázala, 
že toto barvivo s tříslovinou souvisí. Pokus obě látky odděliti se nepodařil ; 
po sražení třísloviny vaječným bílkem se také anthokyan ztratil. Proto 
domnívá se Baumgártel, že jedná se o červenou modifikaci nějaké 
třísloviny. 
V našem případě můžeme s velkou pravděpodobností předpokládati 
přítomnost nějakých fenolů v nej širším slova smyslu, které se objevují 
*) Baumgártel O., Die Farbstoffzellen von Ricinus communis L. (Be- 
richte deutsch. bot. Gesellschaft XXXV. p. 603 — 611, 1. F. 1917. 
VIII. 
1* 
