4 
hnědými a hnědozelenými není rozdíl v dvoj lomu tak nápadný, ač i zde 
lze zhusta zjistiti vyšší dvoj lom tónů zelených. Zhášení však průřezů 
i vícebarevných jest vždy jednotné . 
Lom hnědě zbarveného amfibolu jest větší nežli 1-6426 (acetylen- 
tetrabromid) ve všech polohách ve štěpných lupéncích i ve výbruse; 
náleží tudíž amfibol ten k odrůdě amfibolu obecného, obsahujícího sesqui- 
oxydy. Čirý amfibol okraj nich zon náleží tremolitu, maje lom nižší nežli 
acetylentetrabromid; amfibol zelený blíží se povahou svojí aktinolithu, 
maje lom z části o něco větší, většinou však o něco nižší nežli acetylen¬ 
tetrabromid. 
Děje se tedy proměna amfibolu hnědého v zelený až čirý extrakcí 
sesquioxydů; železo vyloučilo se v podobě zrnek magnetovcových, čímž 
nastalo vyblednutí amfibolu, hliníku pak bylo asi použito ku tvoření 
drobnějších zrn amfibolu základní hmoty, snad i z části pyroxenu a řídkých 
zrn živcových. Lze souditi z toho, že vyblednutí amfibolu a vznik čirých 
tremolitových okrajů dlužno klásti ještě do doby tuhnutí, jež následovala 
po vývinu velikých amfibolových vrostlic před vznikem drobnozrnější 
hmoty základní. Že se magma během tuhnutí podstatně změnilo, nejlépe 
lze poznati z resorpcí velikých zrn amfibolových, jakož i z té okolnosti, že 
mezi drobnějšími zrny amfibolu nenalézáme již individuí tak hnědých 
tónů, jaké jsou vlastní jádrům velikých zrn. Mezi drobnějšími, mladšími 
amfiboly nalézáme zrna tónů zelených a hnědozelených, omezená často 
ve vertikální zóně idiomorfně, jakož i drobné, všemi směry uložené agre¬ 
gáty lupenitě stébelnatého, čirého amfibolu, náležejícího jednak tremolitu, 
jednak rovnoběžně zhášejícímu anthofylitu. Sekundární povahy jsou 
žilky tremolitu, amfibolovými zrny prostupující. 
Na několika místech zastižena byla druhotná proměna amfibolu 
jednak v nízce dvoj lomný, lupenitý baštit, jednak v mastek jemně šupinatý, 
vysoce dvojlomný; v jedné ze pseudomorfos mastkových nalezeny byly 
ještě zřetelné zbytky původního amfibolu. 
Ostatní součásti: hypersthen, diopsidický pyroxen, olivín, živec, 
nejsou v hornině rozděleny stejnoměrně; místy převládá z nich na př. 
olivín, místy pyroxen nebo živec. 
Hypersthen tvoří allotriomorfní zrna místy až přes 1 mm veliká, 
jejichž obrys zdá se též poukazovati na magmatickou resorpci. Lom zrn 
je značně vysoký, o něco vyšší ve všech polohách nežli 1-6796 (směs methy- 
lenjodidu a a monobromnaftalinu); dvoj lom jest nízký, pleochroismus 
zřetelný mezi modravě zelenou (||y) a růžovou (||«). Optický ráz jest —. 
Kolem mnohých zrn hypersthenových bývá vyvinuta nepravidelná zóna, 
utvořená nerostem jemně šupinatým, vysoce dvojlomým, nejspíše mastkem > 
jenž místy vyplňuje i prostory mezi zrny amfibolovými. 
Diopsidický pyroxen tvoří čiré až slabě zelenavé sloupce, dosahující 
velikosti až 1-2 x 0-36 mm. Omezení jeho bývá nedokonale idiomorfní, 
toliko na zrnech, vrostlých do nej mladšího živce, bývá svislé pásmo 
IX. 
