5 
idiomorfně vyvinuto. Ojediněle možno pozorovati zdvojčatění dle {100}. 
Štěpné trhliny, hojné a ostré, sledují toliko (110}. Diopsid mění se v am¬ 
fibol, jenž jím proniká jako síť, zanechávaje v pokročilejším stadiu pro¬ 
měny již jen skrovné zbytky pyroxenu. Takovouto proměnou — zajisté 
že magmatickou — vzniklý amfibol jest slabě pleochroický mezi barvou 
hnědavou a zelenavou. 
Hojnější diopsidického pyroxenu jest olivín ; tento činí čirá, až 
ca y 2 mm veliká zrna, idiomorfně omezená i zakulacená, isometrická, 
nepravidelně rozpukaná. Na puklinách bývají vyloučena hojná zrnka 
černé rudy. Od puklin mění se zrna často v hadec, jenž místy je celá 
pseudomorfuje. Vůči amfibolu a živci bývají obrysy olivínu často idio- 
morfní, vůči hypersthenu allotriomorfní. Hojně bývají uzavírána zrna 
olivínová amfibolem; kde sousedí olivín se živcem, vytváří se na styku 
.zóna kelyfitieká podobně jako v gabbrech. Kelyfit jest tvořen věncem 
modrozeleného, stébelnatě lupenitého amfibolu, jehož individua stojí 
zpravidla kolmo ku povrchu zrna. 1 ) Mezi amfibolovou zónu a zrno olivínové 
vsunuje se místy bledě zelená zóna z části zrnité povahy, z části lupenitě 
stébelnaté; v prvějším případě skládá ji asi pyroxen, v druhém tremolitu 
blízký amfibol, jak lze souditi dle malé úchylky zhášení jednotlivých 
stébel. Šířka kelyfitické zóny jest od 0*02 až přes 0*15 mm. Kde jsou obě 
zóny vyvinuty, jest vnější, intensivněji zbarvená zóna širší. Průřezy 
olivínu, vedené kolmo k ose optické, ukazují v konoskopu isogyru skoro 
rovnou, takže nelze na nich urči ti s bezpečností optický ráz; dle vlastnosti 
té lze zařaditi olivín tento na hranici mezi olivín a fayalit. 
Živec přítomen jest toliko v některých partiích horniny jakožto 
nej mladší součást, tmelící obyčejně starší a hojnější součásti barevné. 
Obrysy zrn jsou z největší části allotriomorfní; výminečně nalezeno zrno 
živcové, jež, dle idiomorfního obrysu oproti amfibolu, jest starší tohoto. 
O menším stáří velké většiny zrn živcových svědčí uzavřené v nich idio- 
morfní krystaly amfibolu a pyroxenu. Lom živců (v isolované partii vý¬ 
brusu) jest z části o málo vyšší, z části o málo nižší, nežli 1*5758; hodnota 
tato shoduje se tudíž přibližně s /? živce, což poukazuje na živec velmi 
basický, náležející řadě bytownit-anorthitové; s určením tímto jest v sou¬ 
hlase záporný ráz optický, zjištěný na řezech kolmých k ostré středné. 
Dvojčatné lamely jsou sporé, dosti široké. Druhotně mění se živec v jemně 
šupinatý muskovit. Průměrná velikost živcových zrn obnáší kolem 0*3 
až 0*7 mm\ ojediněle vyskýtají se zrna až 2 mm dlouhá. 
Biotit tvoří velmi vzácné, drobné, allotriomorfní lupénky barvy 
bledě hnědé, s pleochroismem na příčných řezech mezi barvou žluto¬ 
hnědou s tónem do červenava a velmi světle žlutou. Lupénky biotitu 
bývají uzavřeny zpravidla v zrnech amfibolu, řidčeji nalézají se mezi 
těmito, obkličujíce je svými laločnatými okraji. Lze z toho souditi na delší, 
0 Výjimečně větší sloupek amfibolový leží tangenciálně ku povrchu zrna. 
IX. 
