měry převládají, tedy jakési vrstvy, a to tak, že některá lavice vápencová 
je rohovcovou vložkou prostoupena, několik jiných lavic rohovců nechová. 
Tím liší se rohovce tohoto pásma dosti značně od rohovců vápenců zlíchov- 
ských g a 3 . Barva rohovců pásma ey v Přídolí je černá. Mocnost vápenců 
lochkovských odhaduji na 50 m. 
Směrem k nadloží stávají se v Přídolí vápence lochkovské krysta¬ 
ličtější, světlejší, rohovce i břidličné vložky vymizejí a přecházejí do vá¬ 
penců kosořských. Vápence kosořské / jsou ekvivalentem vápenců koně- 
pruských, 9 ) představujíce jejich neútesovou facii. Lavice těchto vápenců 
jsou poněkud silnější (průměrně 2 — 4 dm), barva světle šedá, jsou zrnité, 
chovají však vložky hruběji krystalické. Jejich trhliny jsou vyplněny 
hojným sekundárním vápencem. Směrem do nadloží stávají se celistvější, 
tak že ve svrchní třetině jejich nelze již mluvit o jejich zřetelné zrnitosti. 
Konečně objevují se mezi jednotlivými lavicemi vápencovými vložky 
břidlic shnitých, mocné 1—3 cm, lavice vápencové jsou tam pak mocné 
jen asi 1 dm, lom stává se třístnatý a barva modrošedá. Touto petrogra- 
fickou změnou dán jest pozvolný přechod pásma / do vápenců bráni- 
ckých g oc. 
Z vápenců branických jsou v Přídolí vyvinuty toliko nejstarší vá¬ 
pence dvorecké g ap Z pásma předešlého vyvíjejí se zcela pozvolna tím, že 
břidličné vložky stávají se hojnější, lavice kompaktního vápence naopak 
slábnou; barva těchto vápenců jest modrošedá, jsou úplně celistvé, lomu 
tříštnatého, při větrání šedozelené. Pro vápence dvorecké jest význačný 
jejich uzlovitý sloh, vznikší tím, že velmi četné břidličné vložky oddělují 
od sebe partie celistvého vápence. 
Jak patrno z popsaného sledu vrštevního, není v Přídolí stratigra- 
fického hiátu mezi vápenci lochkovskými e y a devonem, jenž začíná 
vrstvami kosořskými, neboť vrstvy všude do sebe zcela pozvolna přechá¬ 
zejí. Jest tedy nesporno, že mezi vápenci lochkovskými a branickými jest 
ekvivalent pásma / vyvinutého v podobě útesových vápenců koněprus- 
kých, a ekvivalent mramorů sliveneckých, jež náleží ke spodu etáže g a. i0 ) 
Vápence kosořské (tímto jmenem označuji svrchu popsané vápence, jež 
pokládám za ekvivalent vápenců koněpruských) nepřítomností rohovců 
a svou petrografickou povahou nejvíce se blíží vápencům koněpruským, 
9 ) Srovnej: 1. c. 5., 1. c. 3. a O. K o d y m: Slivenecké mramory a jejich poměr 
k vápencům bránickým (G-g x ). Rozpravy Čes. Ak. 1919. Praha. 
10 ) Slivenecké mramory kladl K a t z e r do středu etáže g a (Geologie von 
Bóhmen, Praha 1892 a j.). Kettner zjistil, že leží pod hlíznatými vápenci 
bránickými a přičetl je k etáži / (R. Kettner: Příspěvek ku stratigrafii brá- 
nických vápenců (G g x ) atd. Rozpravy Čes. Ak. 1917, Praha). O K o d y m zjistil, 
že mramory slivenecké jsou totožné s vápenci měňanskými a označil je za f 2 (3 proti 
vápencům koněpruským, jež označoval za / 2 «(1. c. 1.) aO. Kódy m. Pásmo F / 2 
na pravém břehu Berounky. Rozpravy Čes. Ak. 1918, Praha. Konečně Týž 
označil je za ekvivalent vápenců dvoreckých (O. Kod y m: Slivenecké mramory 
a jejich poměr k vápencům bránickým (G-gi). Rozpravy Čes. Ak. 1919, Praha. 
II. 
