10 
Apatit tvoří tenké jehličky, vedle něho obsahuje pak hornina malé 
množství černé rudy v drobounkých zrnéčkách. 
S popsaným porfyritem od Rtišovic shoduje se v podstatě i porfyrit 
z có 583 u Milína, od mlýna na „Luhu" i ze Seletiny. V porfyritu od mlýna 
,,na Luhu" vyškytají se zajímavé pseudomorfosy po sloupkovitém nerostu, 
dosahující průměrné délky 1 mm, šířky kol 0*2—0-4 mm. Tvořeny jsou 
křemenem a šupinkami modrozeleného chloritu. V jednom případě pseudo- 
morfosa vykazuje koleno vitý srůst dvou jedinců, jenž nasvědčuje pyroxenu 
jakožto nerostu původnímu. Ve křemenných zrnkách pseudomorfos těch 
lze místy nalézti jemné jehlice zelenavého amfibolu, jež většinou jsou 
orientovány rovnoběžně mezi sebou i s protažením sloupků. 
Pyroxenický kersantit od Kojetína. 
Hornina ta jest barvy temně šedé s tónem do červenava, slohu 
porfyrického. Makroskopicky jest zřetelný biotit v černohnědých lupéncích 
až asi 2 mm velikých, zarostlých v základní hmotě velmi jemně zrnité; 
lupou (ztěží pouhým okem) lze v ní rozeznati jemná zrnka červenavě 
zakalená a černozelená dokonale se mísící. H =2*71, 
V drobnohledu lze spatřiti jako vtroušeniny: biotit a diopsid, v zá¬ 
kladní hmotě pak živec, diopsid, biotit, rudu, apatit a něco křemene. 
Druhotné součásti jsou: chlorit, vápenec, epidot. Následkem pokročilého 
rozkladu jsou skorém všechny součásti porušeny. 
Biotit tvoří tenké, idiomorfní tabulky, zbarvené s plochy spodové 
žlutohnědě až černohnědozeleně. Příčné řezy vyznačují se pleochroismem 
mezi žlutohnědou ( || k basi) a velmi bledě žlutou (J_ ku basi). Na příčných 
řezech lze spatřiti, že při okrajích mají lupénky úzkou zónu barvy černo¬ 
hnědé až temně hnědozelené, silněji pleochroickou nežli jest vnitřek lupénku 
(mezi temně hnědozelenou a žlutavou barvou). Řezy dle base jsou částečně 
bledší, částečně temnější dle toho, kterou částí krystalu řez prochází. 
Některé lupénky mají obrysy více méně laločnaté, z čehož lze zajisté 
právem souditi na magmatickou resoprci. Snad i zmíněné temnější, silněji 
pleochroické okraje mají svůj původ v účinku magmatu na vyloučené 
již krystaly biotitové. Tlouštka lupénků biotitových obnáší 0*06—0*2 mm. 
Druhotně zelená biotit od krajů i v rozleptaných chobotech a mění se ve 
chlorit. V pseudomorfosách chloritových bývají vrostlá velmi drobná 
zrnka, světlo silně lámající, náležející asi titanitu, jenž vznikl z Ti biotitů. 
Diopsid tvoří čiré, protáhlé jedince v pásmu svislém zhusta do¬ 
konale idiomorfní, po případě sloupky zřejmě magmaticky korrodované 
a zakulacená zrna. Často seskupují se krystaly do aggregatů hvězdo vitých. 
Rozměry sloupků diopsidových bývají průměrně 0*4 X 0*2 mm, místy 
až 0*84 X 0-12 mm. Štěpnost prozrazuje jen dle {110}, nikoli dle pinakoidů. 
Delší a tenčí sloupky mívají příčné trhliny upomínajíce tím na salit. 
IX. 
