5 
pokračování těchto přesmyků ukončeno příčným zlomem, nýbrž souvisí 
spíše s brachysynklinálním uzavíráním pánve, neboť směrem k východu 
vystupují tu rovněž vrstvy stratigraficky starší a kromě toho jsou úklony 
vrstev vých. od Vltavy celkem mírnější. 
Nejlépe a nej přesvědčivěji byl však dokázán ráz směrných přesmyků 
odkryvem v zářezu cesty z Lounína do Slavíků východně od Zdic, jehož 
skizu podávám na přiloženém obrázku (č. 2.) Z náčrtku je patrno, že vrstvy 
butovické e oc 3 jsou porušeny dvěma směrnými pfesmyky, které se vytrácejí 
do hloubky, a že vrstvy v nadloží přesmyků zapadají pod značně příkřejším 
úhlem nežli vrstvy v podloží dislokacních ploch. 
Na základě těchto svých pozorování přikládám největší části pře¬ 
smyků směrných zcela jiný původ, nežli svrchu popsaným přesunům. 
Kdežto přesuny vznikaly většinou na samém začátku vrásnění a přímo 
silou tangenciálního tlaku, vznikaly směrné zdvihy (tak nazývám přesmyky 
toho druhu) teprve při větším vztyčení vrstev ve vrásách, nevytvořivše se, 
dokud úklon vrstev byl příliš malý. Vlastní příčinou vzniku těchto zdvihů 
byla ta okolnost, že vrstvy skládané do synklinály jsou vlastně směstnávány 
do oblouků , při čemž vrstvy stratigraficky nej starší zaujmou oblouk o nej¬ 
větším poloměru, kdežto vrstvy mladší jsou směstnávány do oblouků 
o poloměrech menších. Proto nastává ve vrstvách mladších napětí, které 
se vytrácí směrem k vrstvám starším. Toto napětí podmiňuje právě vznik 
směrných zdvihů. Mladší vrstvy nemohouce totiž se směstnati do oblouku 
krátkého o malém poloměru, vybortí se jaksi podle směrné dislokace, odloučí 
se od vrstev starších a vyzdvihnou se a vztyčí oproti vrstvám v podloží 
poruchy. Schematicky znázorněn je ideální obraz vzniku směrných zdvihů 
na obr. 3. 
Přijmeme-li tento výklad o vzniku směrných zdvihů, vysvětlíme si 
okamžitě příčinu zjevů dříve popsaných. Směrné zdvihy nepokračují do 
hloubky, poněvadž tam ubývalo napětí. Bylyť vrstvy stratigraficky starší 
původně skládány do oblouků 
o větších poloměrech, netrvalo 
v nich tudíž napětí při tvoření 
synklinály, takže směrné zdvihy 
nebyly v nich založeny. Rovněž 
ve vrstvách o mírném úklonu a ve 
vrstvách zvrásněných v antiklinály 
a synklinály menších rozměrů, 
nemohly směrné zdvihy povstat, 
poněvadž napětí v jádře synklinály 
nebylo dosti mohutné, aby pod¬ 
mínilo vznik zdvihů. Vznik příkřejších úklonů vrstev v nadloží zdvihových 
ploch dislokačních vyplývá pak z celého rázu těchto poruch. 
Zdvihy směrné vznikaly v Barrandienu v hlavní fázi variského vrásnění, 
avšak ne na počátku, nýbrž asi dosti pozdě, zajisté později nežli směrné 
Obr. c. 3. Schéma denudované synkli¬ 
nály, porušené směrnými zdvihy. V obraze 
zanedbáno jest diskordantní vrásnění a 
a vrstva stratigiaficky nej starší znázorněna 
jest pro přehlednost neporušeně. 
XVI. 
