5 
tímto způsobem získati nepatrný zbytek, který se barvil C h i m a n i m 
popsanou methodou, dále červení kongovou a Súdánem III. Je zajímavo, 
že tento teplem mikroplamene se ztrácející zbytek zachovává i po této 
popsané maceraci jemnou zrnitost původního obsahu mléčných cév. 
Zkušenost naučila nás pak, že se k těmto zkouškám hodí néjlépe materiál 
pocházející z rostliny poněkud zavadlé a že možno ho užiti nejlépe teprve 
po nejméně 24hodinné maceraci v konservační tekutině. Chceme-li totiž 
rozřezati úplně čerstvou rostlinu pro konservování v tekutině k tomu 
určené, vytéká následkem velkého turgoru ze všech poraněných míst tak 
značné množství mléčné šťávy, že největší část obsahu mléčných cév 
přichází pro naše účely ve ztrátu. Pro konservační tekutinu osvědčil se 
nám býti nejlepším předpis: 60 cm 3 vody, 100 cm 3 absol. alkoholu, 40 cm 3 
formaldehydu, 30 cm 3 glycerinu. 
Také M o 1 i s c h 7 ) konal s mikrochemií mléčné šťávy a kaučuku 
četné pokusy, ale ani jemu se nepodařilo vynajiti specifické reagens, jímž 
by bylo možno identifikovati na př. tělíska kaučuková od pryskyřičných 
nebo tukových a hlavně dokázati jejich přítomnost v mléčné šťávě. 
Po provedení mnoha zkoušek, jež jednak přímo, jednak po rozma¬ 
nité předběžné maceraci řezů jevily negativní výsledky, obrátili jsme 
zřetel k několika methodám redukčním, ale bohužel ani těmito nedocíleno 
žádoucích výsledků. K těmto zkouškám bylo použito jednak čerstvé 
mléčné šťávy, jednak, a to nejvíce, preparátů nátěrových fixovaných 
i nefixo váných v domnění, zda by zde nebylo možno docílit i diferenciace 
na základě eventuální různé mohutnosti redukční. Použito bylo hlavně 
dusičnanu stříbrného, chloridu rtuťnatého, síranu mědnatého, jakož i ně¬ 
kolika jiných solí těchto tří kovů, dále kyseliny chloroplatičité, chlorozla- 
tove, fosfomolybdenove a fosforwolframové. K pozorování rozmanitého 
stupně redukční schopnosti byly prováděny paralelní pokusy s různě kon¬ 
centrovanými roztoky prodejného parakaučuku, damarové pryskyřice, 
glukosy a vaječného bílku. Redukce nastává tu vždy, ale není ani zde 
možno činiti nějakého rozdílu v její síle a rychlosti v jedné a téže zkou¬ 
mané látce. Nejrychlejší a nejmohutnější redukce kaučukem nastává 
při použití fosfomolybdénové kyseliny, kde již za chladu vyvoláno jest 
ihned azurově modré zbarvení (u ostatních zkoumaných látek spíše zele¬ 
navě a špinavě modré), jež po sebemírnějším zahřátí ihned zmizí, ustupujíc 
žlutavému zabarvení vyloučeného kovově lesklého molybdénu. Při těchto 
pokusech je zřejmý rozdíl v síle reakce působené mléčnou šťávou nebo 
kaučukem a ostatními jednotlivými použitými redukujícími látkami 
(pryskyřice atd.), není však rozdílu v redukční schopnosti jednotlivých 
součásti mléčné šťávy. Podobný rozdíl v rychlosti reakce je patrný i u re¬ 
dukce 5%ního roztoku chloridu zlatového, kdež působením mléčné šťávy 
7 ) H. Molisch: Studien uber den Milchsaft und Schleimsaft der Pílanzen 
Jena 1901. 
H. Molisch: Mikrochemie der Pflanze. Jena 1913. 
XVIII. 
