Popis horniny. 
Čerstvá nezvětralá hornina má barvu šedou s nádechem do olivové. 
Na povrchu bývá však vždy zvětralá, měníc barvu do Žluté, při dalším 
větrání do světle hnědé až tmavohnědé. Hnědá barva zvětralé horniny pod¬ 
míněna jest limonitem, který se tvoří z biotitu. 
Stavba horniny jest všesměrná. Hustota horniny určena metodou 
hydrostatickou na 2-55—2*65. Jelikož toto číslo jest nápadně nízké, byla 
hornina ve vodě vyvařena, a touž metodou určena pak hustota na 2-68. 
Při větrání horniny lze pozorovat zřetelný sklon k rozpadu kulovému 
jako u diabasů. 
Sloh horniny jest jemně zrnitý , zrna jsou makroskopicky dobře roze¬ 
znatelná. Lupou lze zjistit šupinky biotitu a daleko převládající zrna 
i lišty živce. Místy nabývají některá zrna neb lišty živcové větších rozměrů 
nežii ostatní součásti, čímž sloh stává se portýrovi tým. 
Výbrus z čerstvého vzorku horniny má barvu žlutavě šedou; lupou 
lze ve výbruse spatřiti veliké množství zakalených dlouze lištovitých prů¬ 
řezů živcových, jež tvoří nej podstatnější část horniny. Mezi nimi jsou lu¬ 
pínky biotitu a zrnitá hmota živcová jako tmel. Četné všemi směry prostu¬ 
pující lišty živcové upomínají na sloh diabasový. Převahou živců nad bio- 
titem má hornina ráz vysloveně leukokrátní. 
Ve výbrusu v drobnohledu lze konstatovati jako podstatné sou¬ 
částky: živce, biotit, chloritické a vápencové pseudomorfosy. Nepodstatné 
jsou tu: křemen, apatit a ruda. 
Biotit tvoří lupénky z části dokonale idiomorfních obrysů, z části 
však též na krajích laločnaté, allotriomorfní, omezené jen na basi idiomoríně. 
Poměr lupénků omezených idiomorfně k individuím allotriomorfně omezeným 
v různých výbrusech velmi kolísá. — Mnohdy i omezení podle base není 
úplně krystalové, tak že i lištovité průřezy lupénků příčně proříznutých 
mají omezení nedokonale idiomorfní. Idiomorfie biotitu přibývá s klesa¬ 
jícími rozměry jedinců. Veliké lupénky bývají tu a tam zřetelně korro - 
dovány. 
V obyčejném světle jest barva lupénků dle base říznutých temně 
červeno-hnědá, lupénků příčných světle šedohnědá, s tonem do červena. 
Nad dolním nikolem jeví řezy příčné intensivní pleochroismus mezi barvou 
temně kaštanově hnědou s tonem do červena ( II kOOl) a žlutohnědou 
(_L k 100). Lupénky, zvláště větší, bývají často zvlněny a zkrouceny, 
jak z undulosního pleochroismu příčných průřezů lze snadno poznati. 
V lupéncích biotitu jest vrostlá černá ruda v podobě vrstviček, 
uložených rovnoběžně s basí; na příčných průřezech lze dobře viděti přesně 
parallelní obrysy těchto vrstviček s basálními plochami biotitu. Okraj ní 
obrysy rudních vložek bývají časem idiomorfní, časem allotriomorfní, jak 
lze viděti zvláště na lupéncích dle base říznutých. Tu a tam vniká proužek 
rudní do biotitu i napříč. Též něco zrnek titanitu a sloupků apatitu nalezeno. 
i* 
XXII. 
