4 
Od krajů mění se biotit v chlor itický nerost jemně šupin kat ý, v oby¬ 
čejném světle barvy šedozelené; nad dolním nikolem jeví na příčných 
řezech zřetelný pleochroismus mezi barvou šedozelenou až modravě 
šedozelenou dle base, bledě žlutozelenou až rezavě zelenou _L k basi. Ano- 
malní barvy nebyly pozorovány. Někde jsou změněny ve chlorit sotva 
okraje biotitových lupénků, jinde proměna postoupila hlouběji, až najdeme 
i dokonalé pseudomorfosy chloritické, v nichž tu a tam bývá zachováno 
něco biotitu, vytrácejícího se znenáhla do chloritu. 
Místy se pseudomorfosy zakalují rezavě šedozeleně až skorém do ne¬ 
průhledná, jindy uzavírají v sobě hojně šedého neprůhledného zákalu 
v podobě drobounkých zrnek. V pseudomorfosách chloritových zastižena 
byla zrnka titanitu , nápadná svým vysokým lomem i dvojlomem. Jejich 
vznik jest zajisté druhotný z podílu Ti, obsaženého v biotitech. 
Chlorit pseudomorfující biotit má lom > l *58.30; dle toho a dle středně 
vysokého dvoj lomu dosahujícího asi dvoj lomu křemene dlužno počítati 
jej ku klinochloru. 
Vedle proměny ve chlorit vzniká rozkladem biotitu též hnédei, jenž 
barví okolní součástky, vnikaje od větrajícího lupénku biotitového po 
puklinkách daleko do okolní horniny. Při větrání vytvořují se uvnitř 
lupénků biotitových šupinky čiré slídy s vysokými interfeienčními barvami. 
Pseudomorfosy chloritové po biotitu větráním stávají se téměř ne¬ 
průhledné, při čemž pleochroismus jejich mizí. 
Lupénky biotitu dosahují velikosti až 3 mm, v některých zvláště 
hrubozrnných partiích až 8—9 mm ; průměrná velikost jest 0-4 mm, klesajíc 
až na 0-0(5 mm. 
Místy lze spatřiti vedle chloritických peudomorfos po biotitu též 
pseudomorfosy, tvořené hlavně uhličitanem a chloritem, které se liší od oněch 
již svým obrysem. Jejich rozšíření v hornině není stejnoměrné, neboť 
v některých výbrusech byly velmi hojně zastiženy, v jiných scházejí úplně. 
Dle idiomorfních obrysů těchto pseudomorfos lze souditi na pyroxen 
jakožto nerost původní. Vápenec tvořívá uvnitř pseudomorfos jedno neb 
několik málo velikých zrn, zakalených často velmi jemně práškovitou 
rudou a prostoupených nerostem chloritickým zelenavé barvy, velmi 
jemně šupinkatým. V některých průřezech převládá vápenec, v jiných 
chlorit. Tyto pseudomorfosy bývají zhusta obrostlé lupénky biotitu, jež 
v době krystalisace horniny byly kol velikých vrostlic pyroxenu mechanicky 
nahromaděny. 
Pseudomorfosy chloritové a vápencové dosahují velikosti až 1*2 mm, 
průměrnou velikost lze odhadnout na 0-4 mm. 
Živce náleží několika generacím, odlišným dobou vzniku, habitem 
i vlastnostmi chemickými a fysikálními. 
Velká individua živcová skýtají průřezy místy široce tabulko vité, 
skoro isometrické, většinou však dlouze lištovité. Podoba živců je tabulko- 
vitá dle (010), orientace v hornině různá; velikost měřených krystalů dosa- 
XXII. 
