10 
již vytčené, že totiž v analysovaném vzorku se nahromadilo více pseudo- 
morfos vápencových, čímž pravý obraz původní chemické skladby této 
horniny byl poněkud skreslen. Přes to kdybychom i odečtli část Ca, byl by 
podíl vápníku v hornině stále ještě vysoký a zůstal by charakteristickým 
znakem horniny, jež i tím poukazuje na blízkou příbuznost s diabasy. 
Zaneseme-li hodnoty horniny housinské do Osannovy projekce 
(srovnej obr. č. 2) 5 AI F, padne projekční bod její k dolním hranicím pole 
do blízkosti typických hornin alkalických. Též na projekčním poli v troj¬ 
úhelníku AI C Alk umístí se bod diabasového aplitu housinského v úseku 
hornin výslovné alkalických v místech leucitických a nefelinických basaltů. 
Obr. 2. 
Těmto hodnotám v Osannových projekcích odpovídá též v hornině 
zjištěný obsah anorthoklasu, jenž řadí housinský aplit mezi horniny alka¬ 
lické i po stránce mineralogické. Jest tudíž zajisté odůvodněn názor, pode¬ 
přený i geologickým postavením horniny , že housinský diabasový aplit, gene¬ 
ticky náleží k magmatu diabasovému, jehož jest kyselou a alkalickou odsté- 
peninou. Z toho důvodu pokládám' název diabasový aplit, třeba neobvyklý, 
za nej přiléhavější, poněvadž vystihuje vedle mineralogických znaků horniny 
též její sloh, alkalickou povahu a sounáležitost genetickou k diabasům. 
Myšlenku, že diabasy českého siluru jsou povahy alkalické, vyslovil 
již M á c h a ve své práci o diabasu od Hodkoviček 15 ). Žel, že není po ruce 
15 ) Srovnej: B. Mácha. O žilných horninách od Záběhlic a diabasu od 
Hodkoviček. Věstník král. č. spol. náuk XIII. 1900. 
XXII. 
