o 
vysvětluje přetržení diabasových a portýrových žil a závistského přesmyku 
jižně od Závisti jako následek severojižní poruchy probíhající tu vltavským 
údolím, avšak po definitivním ukončení geologických prací v této krajině 
upouští od tohoto výkladu a dospívá k názoru, že přerušování to je způ¬ 
sobováno v Barrandienu obvyklými poruchami příčnými směru sz—jv. 10 ) 
V části vltavského toku mezi Zbraslaví a Prahou rovněž není do¬ 
kladů pro to, že by vltavské údolí sledovalo směr severojižní poruchy. 
Ostatně tu ani údolí vltavské samo nemá vždy směru S—J. Mezi Žávistí 
a Hodkovickami je existence tektonické poruchy, jež by probíhala údolím 
řeky, naprosto vyloučena, neboť spodnosilurská pásma d z a d £ i vrstvy 
svrchnosilurské přestupují s jednoho břehu Vltavy na druhý bud zcela 
neporušeně, anebo jest posun jejich způsobován příčnými poruchami 
směru sz—jv. V souhlasu s tím přestupují i směrné přesmyky, jež podmi¬ 
ňují tu vznik „kolonií", s jednoho břehu na druhý většinou neporušeně. 
Od Hodkoviček až k Vyšehradu teče Vltava směrem SSV—JJZ, 
a proráží tu mimo jiné zvláště vzdornými vápenci svrchnosilurskými a 
devonskými. Nejlepším důkazem, že není třeba předpokládati tu vltavský 
zlom, je místo u Bráníka, kde bránické vápence g ol přestupují zcela nepo¬ 
rušeně na pravý břeh budujíce bránickou skálu. Teprve východně od ní 
probíhá porucha směru ssz—jjv, která odděluje vápence bránické od vrstev 
silurských. Tuto poruchu sleduje pak Vltava ve svém toku až k ústí údolí 
Radlického. Proražení erosi poměrně vzdorných vrstev událo se tu vlivem 
morfologických podmínek vývoje vltavského údolí v době mezi prvou 
a druhou terasou diluviální. 11 ) 
V části vltavského toku severojižního směru v Praze samé rovněž 
není důvodu pro existenci severojižní poruchy. Tomu svědčí i údaj P o č t ův 
ve výše již zmíněné práci, 12 ) kde píše: ,,Die súd-nordliche Richtung des 
Flusses bis in die Mitte der Stadt . . . . ist in einem Bruche gelegen. Wie 
bekannt, konnte Krejčí im mittelbóhmišchen silurischen Bassin dreierlei 
Bruchrichtungen erkennen und einer von diesen, von S nach N hinzie- 
lenden, verláuít die Moldau. Diese Bruchspalte bat den súdlichen Ouar- 
zitzug gar nicht, den mittleren jedoch ziemlich bedeutend gest ort, denn 
in demselben duříte die Ursache zu suchen sem, dass die ostliché Partie 
des mittleren Ouarzitzuges durch Verwerfung um etwa 200 m sudlicher 
zu liegen kam ais die westliche . . . .“ Je zřejmo, že toto porušení střed¬ 
ního pruhu drabovských křemenců d S jest i zde způsobeno příčnou po¬ 
ruchou směru sz—jv, následkem čehož jižní pruh není dislokován v místech, 
kde přestupuje Vltavu, jak b} T tomu bylo při poruše směru severojižního'. 
V části údolí mezi Karlínem a Starou Libní použila Vltava rovněž 
příčného zlomu směru sz—jv, jenž vystupuje zřejmě v spodnosilurských 
10 ) Kettner : Uber die Eruptiónsfolge u. die gebirgsbildenden Phasen etc. 
jahrb. d. geol. Reichsanstalt Wien 1917. Též dle jeho ústního sdělení. 
u ) Viz Kódy m - Matějka : Geologicko-morfologický příspěvek k poznání 
štěrků a vývoje říčních toků-ve stř. Čechách. Sborník čes. spol. zem. 1920. 
12 ) 1. c. 4) str. 30 a 31. 
XXV. 
